Ухвала
 
19 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 161/17770/14
провадження № 61-6417ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лавренчука Олександра Володимировича на постанову Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти в розмірі 8 701 460,26 грн, з яких: 4 144 000 грн - завдані збитки; 3 043 556,79 грн - не використані при будівництві та не повернуті грошові кошти; 1 186 987,15 грн - сума інфляційних нарахувань; 126 916,32 грн - 3 % річних від неповернутої (простроченої) суми, а також - 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 043 556,79 грн, 1 186 987,15 грн інфляційних втрат, 126 916,32 грн - 3 % річних від неповернутої суми, а також 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі 1 186 987,15 грн та 3 % річних в розмірі 126 916,32 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. В задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено. Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 1 431 320,79 грн, а також в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог залишено без змін.
 
14 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року.
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Рішення Апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року скасовано. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позову відмовлено.
 
28 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лавренчук О. В. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу на новий розгляд до Волинського апеляційного суду.
 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Лавренчук О. В. заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року, посилаючись на те, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови апеляційного суду через відділ документообігу суду 29 березня 2021 року.
 
Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Доводи клопотання про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 29 березня 2021 року не підтверджені доказами,  однак, враховуючи те, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року була оприлюднена в реєстрі 29 березня 2021 року, а касаційна скарга подана в межах тридцятиденного строку після цієї дати, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Лавренчука О. В і поновлення ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження постанови Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року. При цьому Верховний Суд взяв до уваги закріплені в частині третій статті 2 ЦПК України основні засади (принципи) цивільного судочинства, а саме верховенство права та забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Лавренчук О. В. також заявив клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Перевіривши доводи вказаного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його розгляду, оскільки ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2021 року, якою відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року, ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору за подання касаційної скарги на згадану постанову апеляційного суду.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Лавренчук О. В. вказав, що суд необґрунтовано відхилив клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Однак представник ОСОБА_1 - адвокат Лавренчук О. В. не вказав, яке саме клопотання про витребування доказів, а також щодо встановлення, яких обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, необґрунтовано відхилив апеляційний суд. Тому формальне посилання заявника на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, без належного обґрунтування передбачених цим пунктом обставин, не може бути підставою для відкриття касаційного провадження.
 
Таким чином, підставою для відкриття касаційного провадження в цій справі є обґрунтування пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України в частині посилання заявника на пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, а саме - суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
 
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2021 року, якою відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року, цивільну справу № 161/17770/14 було витребувано з Луцького міськрайонного суду Волинської області.
 
Керуючись статтями  389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Лавренчука Олександра Володимировича про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року.
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лавренчука Олександра Володимировича на постанову Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 21 червня 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко