Ухвала
 
19 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 460/5039/18
провадження № 61-18869ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 в частині поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа на виконання,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-239/2010 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової, моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2010 року задоволено.
Видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-239/2010 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової, моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2010 рокупро стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 20 353,51 грн майнову шкоду та 9 000, 00 грн моральної шкоди.
Поновлено ОСОБА_1 строк пред`явлення дубліката виконавчого листа у справі № 2-239/2010 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової, моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2010 року до виконання.
Постановою Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-239/2010 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової, моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2010 року та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовлено.
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав 16 грудня 2020 року до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. 
У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Оскарження ухвали про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання передбачено пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки постанова Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року про  поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконанняне підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 в частині поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа на виконання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                І. О. Дундар 
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков 
 
                                                                                                   М. Ю. Тітов