УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/3615/20 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І. 
Категорія 18    Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б. 
суддів:                         Коломієць О.С., Трояновської Г.С.,

розглянувши без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження в м. в м.Житомирі цивільну справу №296/3615/20 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення  Корольовського районного суду м. Житомира від 2 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 12 жовтня 2016 року між АТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір, згідно з яким банк надав відповідачеві кредит в розмірі 66548 грн. 36 коп., зі сплатою 35,3 % річних, строком до 12 жовтня 2022 року.
18 жовтня 2018 року між ними укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої строк кредитування погоджено до 12 квітня 2024 року.
Окрім того, 27 червня 2019 року між ними укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, за умовами якої сторони погодили строк кредитування до 12 грудня 2025 року.
Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання боржником кредитних зобов`язань станом на 10 лютого 2020 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 72388 грн. 32 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати тіла кредиту у сумі 65200 грн. та заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 7188 грн. 20 коп.
Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути з відповідача 72388 грн. 32 коп.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 2 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ « Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування від 12 жовтня 2016 року у розмірі 72388 грн. 32 коп. та 2102 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Зокрема, зазначає, що при вирішенні спору суд взяв до уваги надані банком розрахунок заборгованості та виписку з рахунку. Однак, вказані документи створені у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом, а не під час здійснення ним господарської діяльності або безпосередньо після її закінчення із зазначенням всіх необхідних реквізитів. Отже, такі документи не можуть підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовими документами та документами первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Отже, позивач не довів належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості за вказаним договором, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12 жовтня 2016 року між АТ « Райффайзен Банк Аваль», ПрАТ « Страхова компанія « Уніка Життя» та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0034/82/0970993, відповідно до якого банк надав відповідачеві кредитні кошти: у розмірі 60000 грн. на споживчі цілі та в розмірі 6548 грн.36 коп. - на сплату страхового платежу. Строком до 12 жовтня 2022 року, зі сплатою 35,3 % річних.
18 жовтня 2018 року між АТ « Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до якої сторони погодили, що дата остаточного погашення кредиту визначена 12 квітня 2024 року. Цією угодою також зменшено розмір щомісячних платежів на період з 12 листопада 2018 року до 11 травня 2019 року.
На підставі цієї додаткової угоди фактична заборгованість зі сплати кредиту при перевищенні суми щомісячної заборгованості за відсотками над сумою щомісячної пільгової заборгованості збільшується на суму такого перевищення відповідно до графіку погашення кредиту та сплати інших платежів, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення позичальником цієї заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. 
Окрім того, на підставі укладеної між сторонам додаткової угоди до договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування від 27 червня 2019 року, строк кредитування був змінений та погоджений сторонами -до 12 грудня 2025 року.
Також відповідно до цієї додаткової угоди тимчасово, на період з 12 липня 2019 року до 11 січня 2020 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу.
Пунктом 3.2 додаткової угоди передбачено, що фактична заборгованість зі сплати кредиту при перевищенні суми щомісячної заборгованості за відсотками над сумою щомісячної пільгової заборгованості збільшується на суму такого перевищення відповідно до графіку погашення кредиту та сплати інших платежів, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення позичальником цієї заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. 
На підтвердження факту перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача банком надано виписку з рахунку.
Звертаючись до суду з даними вимогами, позивач посилався на ту обставину, що ОСОБА_1 належним чином не виконує кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 10 лютого 2020 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 72388 грн. 32 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати тіла кредиту у сумі 65200 грн. та заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 7188 грн. 20 коп.
Вказана обставина підтверджується наданим банком розрахунком. Доказів на спростування цього розрахунку відповідачем не надано.
Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого позивач 11 лютого 2020 року звернувся до нього з вимогою про дострокове виконання кредитних зобов`язань.
Доводи апеляційної скарги про те, що наданий розрахунок заборгованості та виписка з рахунку не є належними та допустимими доказами на підтвердження існування заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п.1.37 ст.1 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 30 грудня 1998 року №556, а також згідно з п.п.5.5 та 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року №254 ( які були чинним на час виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації, зокрема і первинної, складеної в момент вчинення господарської операції, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 2 листопада 2020 року,- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: