ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року	Львів	Справа № 460/5464/20 пров. № А/857/8087/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                     Хобор Р.Б.,
суддів                                                                          Судової-Хомюк Н.М., Шевчук С.М.  
з участю секретаря судового засідання                         Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року, ухвалене суддею Борискіним С.А. у м. Рівне о 13 год. 01 хв. у справі № 380/9293/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про скасування наказу про проведення перевірки, визнання перевірки  незаконною та скасування вимоги і рішення, 

                                                           В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:
- скасувати наказ Головного управління ДПС у Рівненській області від 09.01.2020 року № 6 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;
- визнати незаконною документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , проведену Головним управлінням ДПС у Рівненській області, за результатами якої складено акт від 21.02.2020 року № 397/17-00-33-04/ НОМЕР_1 ;
- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 року № Ф-23, від 20.08.2020 року № Ф-62942-50 від 17.11.2020 року № Ф-62942-50 та рішення № 0001393304 від 31.03.2020 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач провів позапланову невиїзну перевірку без встановлених на те, Податковим кодексом України, підстав, зокрема, відповідач на обов`язковий письмовий запит, який надіслав позивачу, отримав відповідь у якій позивач надав відповідні пояснення. Також позивач звертає увагу на ту обставину, що відповідач не повідомив позивача про дату та час проведення перевірки і не вручив наказ та направлення на проведення перевірки.
Крім цього, позивач пояснив, що як фізична особа-підприємець, яка знаходиться на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного внеску другої групи сплатив єдиний внесок у мінімальному розмірі, який визначений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
З цих підстав позивач вважає, що відповідач безпідставно сформував вимогу про сплату єдиного внеску та застосував штрафні санкції, а тому просить ці рішення та наказ про проведення перевірки скасувати.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. 
Позивач вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, не застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини і виходить з мотивів, які аналогічні тим, що наведені у позовній заяві.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивач зареєстрований Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради 18.04.2017 року як фізична особа-підприємець, код основного виду економічної діяльності: «41.20 - Будівництво житлових і нежитлових будівель».
У період з 18.04.2017 року по 30.04.2017 року позивач перебував на загальній системі оподаткування, а в період з 01.05.2017 року по 31.12.2018 року на спрощеній системі оподаткування.
15.02.2019 року податковий орган надіслав позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення письмовий запит № 1803/ФОП/17-00-13-03-04, з метою отримання інформації та документального підтвердження результатів зібраної податкової інформації.
У такому письмовому запиті відповідач повідомив, що за результатами аналізу податкової інформації, виявив факти здійснення позивачем господарської діяльності з продажу об`єктів нерухомого майна в значній кількості, на постійній основі та систематично, зокрема в 2017 році - 5 земельних ділянок та 4 житлові будинки, в 2018 році - 10 земельних ділянок та 9 житлових будинків. Дохід від продажу об`єктів нерухомого майна за 2017 рік склав 660 828,66 грн., за 2018 рік - 1 685 660,85 грн. 
На запит податкового органу, позивач надав відповідь № С/14313/ФОП/17-00 від 26.03.2019 року, в якій пояснив, що дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 Податкового кодексу України, тобто в розмірі 5 відсотків бази оподаткування та надав докази сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору за 2017-2018 роки.
09.01.2020 року Головне управління ДПС у Рівненській області прийняло наказ № 6 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ».
Підставою для його прийняття слугувало отримання податкової інформації, що свідчить про порушення даним платником податків податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також ненаданням документальних підтверджень на письмовий запит контролюючого органу.
Наказ про проведення перевірки № 6, а також повідомлення від 09.01.2020 року № 34/17-00-33-04 про її проведення надіслані позивачу на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1 , а також на відому податковому органу адресу проживання позивача: АДРЕСА_2 , про те ці документи повернулися на адресу відповідача із відміткою поштового відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання». 
У період з 10.02.2020 року по 14.02.2020 року посадові особи Головного управління ДПС у Рівненській області провели документальну позапланову невиїзну перевірку позивача, зокрема, з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 18.04.2017 року по 31.12.2018 року, за результатами якої 21.02.2020 року склали акт № 397/17-00-33-04/ НОМЕР_1 .
У акті перевірки відповідач зафіксував несплату позивачем єдиного внеску від загального оподатковуваного доходу.
31.03.2020 року Головне управління ДПС у Рівненській області сформувало вимогу № Ф-23 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 34400,52 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
31.03.2020 року відповідач прийняв рішення № 0001393304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 6880,10 грн.
20.08.2020 року Головне управління ДПС у Рівненській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-62942-50 на суму 31283,34 грн. 
17.11.2020 року Головне управління ДПС у Рівненській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-62942-50 на загальну суму заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафу 41280,52 грн. 
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не порушив порядок проведення перевірки, а позивач, як фізична особа-підприємець мав платити єдиний внесок із суми загального оподатковуваного доходу, який він отримав від продажу об`єктів нерухомості. Тому, суд першої інстанції зробив висновок про відмову в задоволенні позову.
Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як слідує з положень пункту 1 частини 2 статті 2 КАС України, суди перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
При цьому, пунктом 79.1 статті 79 ПК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Апеляційний суд встановив те, що позапланова документальна виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведена на підставі підпунктів 78.1.1 та 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності визначених підстав, в тому числі в разі отримання контролюючим органом податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності визначених підстав, в тому числі в разі виявлення недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:
1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 
1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 
2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; 
3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 
4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом  201.1  статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; 
5) у разі проведення зустрічної звірки; 
6) в інших випадках, визначених цим Кодексом. Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Пунктом 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1245 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника)зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.
Виходячи з аналізу наведених норм права, вимоги, які ставляться до змісту запиту, є нормативно визначеними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Дослідивши направлений на адресу позивача Головним управлінням ДПС у Рівненській області запит, апеляційний суд вважає, що такий не відповідає вимогам пункту 73.3 статті 73 ПК України, оскільки в ньому не зазначено підстави надіслання запиту та інформації, яка підтверджує підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту.
Це пояснюється тим, що відповідач у запиті не вказав, у зв`язку із чим він надсилає цей запит, а саме: чи у зв`язку із отримання податковим органом податкової інформації, яка свідчить про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, чи у зв`язку з виявленням недостовірних даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.
Водночас, апеляційний суд встановив, що платник податків не ухилився від надання відповіді на запит незважаючи на те, що такий не відповідає вимогам ПК України, а надав податковому органу відповідні пояснення та первинні документи.
Вказана обставина, на думку апеляційного суду, унеможливлює проведення позапланової перевірки з підстав визначених підпунктами 78.1.1. та 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, оскільки запит податкового органу не відповідає вимогам пункту 73.3 статті 73 ПК України та більше того, платник податків виконав обов`язок з надання пояснень та первинних документів бухгалтерського обліку на обов`язковий письмовий запит податкового органу.
Отже, на думку апеляційного суду, відповідач провів позапланову документальну перевірку позивача без встановлених на те, Податковим кодексом України, підстав.
Це свідчать про те, що відповідач порушив порядок проведення позапланової виїзної перевірки.
Згідно з положеннями частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Акт перевірки є службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки, зокрема, щодо дотримання податкового законодавства і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС.
Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Порушення  податкового законодавства можуть бути встановлені лише за результатами перевірки, яка оформлюється актом.
Оскільки, апеляційний суд встановив те, що перевірка позивача проведена без встановлених на те, Податковим кодексом України, підстав, то акт перевірки № 46/17-2/ НОМЕР_2 від 10.09.2010 року, в силу вимог статті 74 КАС України, слід вважати недопустимим доказом. 
Виходячи з цього, прийняті на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 року № Ф-23, від 20.08.2020 року № Ф-62942-50 від 17.11.2020 року № Ф-62942-50 та рішення № 0001393304 від 31.03.2020 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є протиправними та підлягають скасуванню.
Такої позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 22 вересня 2020 року (справа № 520/8836/18), де суд висловив правову позицію, що акт отриманий в результаті перевірки, виходячи із положень допустимості доказів, закріплених статтею 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Рішення прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.
При цьому, Верховний Суд у цьому рішенні зазначив, що в такому випадку відсутня необхідність перевірки суті порушення, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
Тому, у випадку встановлення судом порушення порядку проведення перевірки, виявлені під час такої перевірки порушення, дослідженню в судовому порядку не підлягають.
Водночас, апеляційний суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є скасування рішень, які прийняті за наслідками перевірки, оскільки наказ про проведення перевірки вичерпав свою дію, шляхом його застосування, а тому не може бути скасований. Крім цього законність проведення перевірки досліджена в контексті розгляду цієї справи і є наслідком скасування оскаржених рішень. Тому, апеляційний суд вважає, що належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача є скасування оскаржених рішень.
Отже, у задоволенні позовних вимог про скасування наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 09.01.2020 року № 6 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та визнання незаконною документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка проведена Головним управлінням ДПС у Рівненській області, за результатами якої складено акт від 21.02.2020 року № 397/17-00-33-04/ НОМЕР_1 необхідно відмовити.
Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення адміністративного позову, шляхом скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 року № Ф-23, від 20.08.2020 року № Ф-62942-50 від 17.11.2020 року № Ф-62942-50 та рішення № 0001393304 від 31.03.2020 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску з вищевикладених мотивів. 
Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
За наведених обставин, судові витрати позивача необхідно відшкодувати частково, а саме судовий збір за подання позовної заяви в частині вимоги майнового характеру в сумі 840,80 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 1261,20 грн. слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області в загальній сумі 2102,00 грн.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року в справі № 460/5464/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 року № Ф-23, від 20.08.2020 року № Ф-62942-50 від 17.11.2020 року № Ф-62942-50 та рішення № 0001393304 від 31.03.2020 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повний текст постанови складений 09.06.2021 року