УХВАЛА

15 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 360/498/21
адміністративне провадження № К/9901/19646/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Пасічник С.С.,                                
суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.
розглянувши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства "Сєвєродонецькліфт" на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі №360/498/21 за позовом Комунального підприємства "Сєвєродонецькліфт" до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Сєвєродонецькліфт» у лютому 2021 року звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.10.2020 №0000020711, №0000010711.

Луганський окружний адміністративний суд ухвалою від 03.02.2021 зазначену позовну заяву залишив без руху й запропонував усунути її недоліки шляхом надання позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог процесуального закону, заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням й документальним підтвердженням поважних причин пропуску строку такого звернення, документу про сплату судового збору, а також копії поштового конверту, в якому надійшло рішення Державної податкової служби України від 10.12.2020 №34821/6/99-00-06-02-03-06 про результати розгляду скарги. Цією ж ухвалою встановив десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог вищевказаної ухвали позивач подав заяву про усунення недоліків разом з документом про сплату судового збору та копією конверту, в якому надійшло рішення Державної податкової служби України від 10.12.2020 №34821/6/99-00-06-02-03-06 про результати розгляду скарги. Також надав й заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій наголошував на тому, що обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішень контролюючих органів про нарахування грошового зобов`язання не повинно погіршувати становище останнього і суттєво звужувати його права, скорочуючи тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України,  до місячного, передбаченого пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України.

Крім того позивач посилався на пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України з вказівкою на те, що пропуск строку звернення до адміністративного суду відбувся у зв`язку із запровадженням карантинних заходів. 

При вирішенні питання про поновлення строку просив взяти до уваги ще й відсутність в штаті Комунального підприємства "Сєвєродонецькліфт" посади юриста, оскільки і така обставина вплинула на строк звернення до суду.

Проте судом першої інстанції наведені причини визнано неповажними, внаслідок чого ухвалою від 15.02.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано скаржнику зазначити інші поважні причини пропуску строку звернення з позовною заявою, й встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд керувався приписами частин першої та другої      статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Під час розгляду клопотання про поновлення строку суд першої інстанції проаналізував положення Кодексу адміністративного судочинства України та Податкового кодексу України, а також врахував правовий висновок Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладений в постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, відповідно до якого норма пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Отже за результатами проведеного аналізу суд дійшов висновку про відсутність колізії між положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України, та як наслідок неприйняття протилежних доводів позивача.

До того ж судом з`ясовано, що вказана постанова Верховного Суду оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10.12.2020, а відтак позивач як платник податків, міг передбачити наслідки несвоєчасного звернення до суду з такою позовною заявою.

Визнано судом безпідставними й посилання позивача на пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки ним не наведено жодних обставин, які б свідчили про те, що пропуск строку звернення до суду відбувся саме через карантинні обмеження.

Обставини ж щодо відсутності в штаті позивача посади юриста також не визнані судом поважними причинами пропуску строку, оскільки не є об`єктивно непереборними та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом.

Отже всі доводи позивача, які викладені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, визнано судом неприйнятними, оскільки зазначені обставини не є такими, що не залежать від волі особи, яка подає позовну заяву, і не надають такій особі права у будь-який необмежений після спливу строку звернення до суду час реалізовувати право на оскарження судових рішень.

При цьому суд звернув увагу скаржника на те, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд й учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Місячний же строк визнано законодавцем достатнім для того, щоб у спірній категорії справ особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

У межах встановленого ухвалою від 15.02.2021 строку позивач подав до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого зазначав, що відсутність в штаті підприємства юристів зумовила звернутися за юридичною допомогою до адвоката, та з яким 04.01.2021 укладено договір про надання юридичних послуг. На виконання умов договору 28.01.2021 адвокатом оформлено позовну заяву про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 15.10.2020 №0000010711, №0000020711, та передано її позивачу 28.01.2021, про що було складено і підписано акт наданих послуг. 

Подання ж позову відбулося лише 29.01.2021, з огляду на великий обсяг додатків та необхідність виготовлення їх копій, при цьому вважав, що строк звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження становив три місяці з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги.

В свою чергу адвокатом не було повідомлено про те, що Верховний Суд  постановою від 26.11.2020, прийнятою у справі №500/2486/19 відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, та сформулював новий правовий висновок.

Проте суд першої інстанції 01.03.2021 постановив ухвалу про повернення позовної заяви у зв`язку з визнанням вказаних заявником підстав для поновлення строку неповажними (випадок, передбачений частиною другою     статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України). Повертаючи ж позовну заяву, виходив з того, що оскільки господарська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання на власний ризик, то наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду (відсутність в штаті посади юриста та необхідність звернення за юридичною допомогою, а також неповідомлення адвокатом про строки звернення до суду) не можуть вважатися поважними, так як вказані обставини не є об`єктивно непереборними та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом.

Відповідно ж до пункту 9 частини четвертої     статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою     статті 123 цього Кодексу.

На вказану ухвалу позивачем було подано апеляційну скаргу, яка обґрунтована наявністю сподівань про те, що відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження становить три місяці з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги. Також позивач вказував, що на момент прийняття оскаржуваних рішень податкового органу та подання на них скарги існувала правова позиція Верховного Суду, яка викладена в постанові від 03.04.2020 у справі 2540/2576/18 та від 11.01.2019 у справі №640/20468/18 щодо 1095-деного строку оскарження рішення. Вказував ще й на неврахування пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, а також пункту 52-8 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України щодо зупинення та поновлення перебігу строку на період дії карантину. Вважає, що відсутність в штаті посади юриста, необхідність звернення до адвоката, введення обмежень, зумовленого карантинними заходами, необізнаність про зміну судової практики, великий обсяг документів та тривалий час підготовки позовної заяви адвокатом є поважними причинами пропуску строку.

Постановою ж Першого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 вказану апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу про повернення позовної заяви від 01.03.2021 без змін. Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з обґрунтованості висновку суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову.

Так, судом з`ясовано, що позивач скористався досудовим порядком вирішення спору шляхом подання скарги на спірне податкове повідомлення-рішення, за результатами розгляду якої прийнято рішення Державної податкової служби України від 10.12.2020 №34821/6/99-00-06-02-03-06, що отримано 22.12.2020. Позовну ж заяву подано з порушенням місячного строку, встановленого пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України, проте вказані скаржником підстави не можуть бути визнані поважними, оскільки правова позиція Верховного Суду щодо місячного строку звернення до суду викладена в постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, тобто до отримання позивачем рішення за результатами адміністративного оскарження та до звернення позивача з цим позовом до суду.     При цьому посилання скаржника щодо необізнаності про зміну судової практики та тривалий час підготовки позовної заяви адвокатом не можуть бути розцінені як поважні причини пропуску строку звернення, оскільки позивач не був позбавлений права своєчасно скористатись юридичною допомогою. 

Також суд відзначив, що саме по собі посилання скаржника на пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України без зазначення обґрунтованих доводів та надання будь-яких доказів в підтвердження того, що пропуск процесуальних строків зумовлений     обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, не є підставою для поновлення строку.

Вказівка ж на необхідність застосування у спірній ситуації пункту 52-8 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України визнана судом безпідставною, оскільки положення цієї норми розповсюджуються на перебіг строків в частині процедури адміністративного оскарження, встановлених статтею 56 Податкового кодексу України, а не судового оскарження. 

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021. Вказує на помилкове відхилення доводів стосовно поважності причин пропуску місячного строку звернення до суду. 

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за означеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються     Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 

Відповідно до частини четвертої   статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України якщо   законом   передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або   законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені     законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою   статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює   Податковий кодекс України.

Спеціальною ж нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є     стаття 56 Податкового кодексу України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Відповідно до пункту   56.19   статті   56 Податкового кодексу України   у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Зі змісту пунктів     56.2,     56.3,     56.17     статті     56, пункту     57.3     статті     57 Податкового кодексу України вбачається, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених пунктом     56.17     статті     56 Податкового кодексу України. Строк для подачі первинної скарги за загальним правилом становить 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

Тобто норма пункту     56.19     статті     56 Податкового кодексу України     є спеціальною щодо норми частини четвертої     статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту     56.18     статті     56 Податкового кодексу України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі№ 500/2486/19.

Також у зазначеній постанові Верховного Суду вказано, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

У даному ж випадку звернення до суду з вимогами про оскарження податкових повідомлень-рішень відбулося вже після зміни правового підходу, отже зважаючи на вищевикладені правові норми, беручи до уваги те, що позивачем не було виконано вимоги ухвали про залишення позову без руху та не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що перешкоджали звернутись з даним позовом до суду вчасно, суди дійшли правильного висновку, що він підлягає поверненню.  Доводи ж касаційної скарги не спростовують мотивів, покладених судами в основу оскаржуваних судових рішень, як і не свідчать про порушення процесуальних норм при постановленні ухвали про повернення позову.

За таких обставин, касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норм права стосовно правомірності повернення позовної заяви, з підстав порушення строків звернення до суду з вказаним позовом, є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, що у розумінні пункту 5 частини першої та частини другої   статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини першої, частиною другою статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Комунальному підприємству "Сєвєродонецькліфт" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі №360/498/21 за позовом Комунального підприємства "Сєвєродонецькліфт" до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

2. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду                                                                              С.С.Пасічник

         І.А.Васильєва

                                                                                                                   В.П.Юрченко