КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№22-ц/824/7912/2021                                          
 
                                                П О С Т А Н О В А
 
                              І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                     Справа № 153/249/20
 
20 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Левенця Б.Б.    
                                    - Борисової О.В.
при секретарі             - Гоін В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції  цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стефківського Володимира Івановича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мальцева Д.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про захист прав споживачів та стягнення  пені, інфляційних втрат  та  3% річних ,-
 
                                                 в с т а н о в и в:
 
13 лютого 2020 року   ОСОБА_1  звернулась до Ямпільського районного суду Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про захист прав споживачів та стягнення  пені, інфляційного збільшення боргу та 3% річних.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2,  приблизно о 06 годині 15 хвилин, по вулиці Радянська біля будинку №271 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю  автомобіля «Mersedes-Bens» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця села Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області, в результаті якої пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди.
Враховуючи наслідки дорожньо-транспортної пригоди, у якій загинув її син  ОСОБА_3 , їй була спричинена матеріальна і моральна шкода у зв`язку із втратою годувальника, яким був її син. 
На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована  відповідачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон»   за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АІ/3591337, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди.
Вона звернулась до відповідача із заявою  про виплату їй страхового відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, направивши заяву поштою 05.09.2018 року та просила  відповідача виплати їй страхове відшкодування  у зв`язку із втратою годувальника  в сумі  49 608,00 грн. 
Зазначає, що відповідно до ч. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування  цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"», не пізніше як через 90 днів з отримання заяви про страхове відшкодування відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Перебіг 90- денного строку на прийняття відповідачем рішення закінчився 10.12.2018 року. 13.03.2019 року відповідач здійснив часткову виплату  їй страхового відшкодування в розмірі 24 804, 00 грн.
Не погоджуючись з розміром здійсненого страхового відшкодування, вона звернулась до Ямпільського районного суду Вінницької області з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 8 268, 00 грн. та із втратою годувальника -в розмірі 24 804, 00 грн.
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.09.2019 року було відмовлено  у задоволені її позову.
Постановою Вінницького апеляційного суду  від 04.12.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було частково задоволено, в частині стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 24 804, 00 грн.
Звертає увагу, що, починаючи з 10.12.2018 року по 13.03.2019 року відповідач зобов`язаний сплатити їй  пеню в розмірі 4 550, 35 грн., інфляційні  втрати  в сумі  106,25 грн. та 3% річних в розмірі 379,00 грн., нараховані на суму 49 608, 00 грн. невиплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника. Починаючи з 14.03.2019 року по 10.12.2019 року відповідач зобов`язаний сплатити їй пеню в розмірі 6 249, 93 грн., інфляційні втрати в сумі  673,77 грн. та 3% річних в розмірі 552, 00 грн., нараховані на суму 24 804, 00 грн. невиплаченого страхового відшкодування.
З огляду на вище викладене, просила  суд стягнути з відповідача на її користь  суму нарахованої пені у розмірі 10 800, 28 грн., суму 3% річних за користування коштами у розмірі 931, 00 грн., суму інфляційних збитків у розмірі 2 280, 02 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000, 00 грн.
Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2020 року цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про захист прав споживачів та відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу, пені, 3% річних, направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду справи.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про захист прав споживачів та відшкодування шкоди відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням  суду першої інстанції, 02 квітня 2021 року  представник позивача ОСОБА_1 адвокат Стефківський Володимир Іванович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що  оскаржуване рішення суду першої інстанції містить суперечливі та протилежні висновки. Вважає, що суд прийшов  до помилкового висновку про те, що предметом спору у даній справі  є несплата відповідачем суми страхового відшкодування в розмірі 24 804,00 грн., оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом  про  стягнення з відповідача  на її користь штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання по виплаті страхового відшкодування .
Вважає, що  порушення відповідачем  вимог  п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та прострочення виплати страхового відшкодування  підтверджено належними та допустимими доказами, а тому  суд першої інстанції безпідставно відмовив  у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 .
 14 травня 2021 року  Приватне акціонерне товариство  "Страхова компанія" Еталон"  подало  відзив на апеляційну скарг, в яком просить  відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити  рішення суду першої інстанції без змін.
Зазначає, що доводи апеляційної скарги  є необгрунтованими та безпідставними, а рішення суду  є законним та постановлено  без порушень норм матеріального та процесуального права. 
Вказує на те, що   факт виплати страховою компанією страхового відшкодування на користь позивачки  13.03.2019  рок в сумі  24 804,00 грн. не підтверджений  жодним доказом.  З  наданого  відповідачем до суду першої інстанції  копії платіжного доручення  № 491 вбачається. що  13.03.2019 року  на користь позивачки було виплачене страхове відшкодування  в сумі 33 072,00 грн.
Посилається також на  безпідставність доводів апеляційної скарги  про те, що  відповідачем не було  сплачено на користь  позивачки  страхове відшкодування, визначене за постановою  Вінницького апеляційного суду від  04.12.2019 року, так як  вказане судове рішення було виконано страховою компанією 07.02. 2020 року, що підтверджується  платіжним дорученням № 392 від  07.02.2020 року.   Зазначає, що в позовній заяві  розмір  пені, інфляційних втрат та 3 % річних не обгрунтований належним чином, розрахунку здійснені  невірно. В позовній заяві позивачка просить стягнути  з відповідача витрати  на правову допомогу на користь  ОСОБА_4 , з якою у компанії відсутні будь-які  правові відносини.
 В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1   адвокат Стефківський Володимир Іванович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та  просив її задовольнити.
Представник  відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причин  неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно о 06 годині 15 хвилин, по вул. Радянська біля будинку  № 271 у селі Велика  Кісниця  Ямпільського району Вінницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю  автомобіля «Mersedes-Bens» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця села Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області, в результаті якої пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди. 
 Внаслідок загибелі сина ОСОБА_3   позивачці було заподіяно матеріальну шкоду  у зв`язку із  втратою годувальника у розмірі 49 608,00 грн.
Цивільно-правова відповідальність  ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну  життю та здоров`ю  третіх  осіб  була застрахована у відповідача  Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» відповідно  до полісу АІ/3591337.
05.09.2019 року ОСОБА_1   звернулась до відповідача із заявою про виплату їй страхового відшкодування  у загальному розмірі  66 144,00 грн. 
13.03.2019 року  відповідач здійснив на користь позивачки часткову виплату страхового відшкодування   за матеріальну шкоду, завдану у зв`язку із втратою годувальника  у сумі  24 804,00 грн. Загальна сума  сплаченого  відповідачем відшкодування   матеріальної та моральної шкоди ставить  33072,00 грн.
З метою стягнення з відповідача  невиплаченої суми страхового відщкодування  позивачка  звернулась з позовом до суду.
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 04.12.2019 року рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника скасовано. В цій частині ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 24 804,00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.
Згідно  наданого позивачкою розрахунку  за період з 10 грудня 2018 року по 13 березня 2019 року розмір  інфляційних втрат  у зв`язку з  невиплатою відповідачем на користь позивачки   страхового відшкодування  в розмірі  49 608,00 грн.  становить 1 606, 25 грн.
Згідно наданого позивачкою розрахунку  за період з 14.03.2019 року по 10.12.2019 року розмір  інфляційних втрат  у зв`язку з  невиплатою відповідачем на користь позивачки   страхового відшкодування  в розмірі  24804,00 грн. становить 673, 77 грн.
Відповідно до наданого  позивачкою розрахунку за період з  10 грудня 2018 року по 13 березня 2019 року розмір  пені за  прострочку виплати страхового відшкодування  на користь   позивачки  в розмірі  49 608,00 грн. складає 4 550, 35 грн. 
Згідно наданого  позивачкою розрахунку за період з  14 березня 2019 року по 10 грудня 2019 року розмір  пені за прострочку виплати страхового відшкодування  на користь   позивачки  в розмірі  24804,00 грн. складає 6 249, 93 грн.
З наданого позивачкою  розрахунку за період з 10 грудня 2018 року по 13 березня 2019 року  розмір  3% річних за  прострочку виплати страхового відшкодування  на користь   позивачки  в розмірі  49 608,00 грн.  складає  суму 552, 00 грн.
Згідно наданого позивачкою  розрахунку за період  з 14 березня 2019 року  по 10 грудня 2019 року  розмір 3 % річних за  прострочку виплати страхового відшкодування  на користь   позивачки  в розмірі 24804,00 грн. складає  суму  552, 00 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на необгрунтованість та недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про захист прав споживачів та стягнення  пені, інфляційних втрат  та  3% річних.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів  погодитися не може ,  так як він не грунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених  доказах та вимогах матеріального права, виходячи з наступного.
Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі (МТСБУ), яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до  правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 квітня 2018 року справа № 910/10156/17, провадження 12-14гс18,  грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року, справа № 686/21962/15-ц, переведення № 14-16цс18.
З огляду на зазначене, враховуючи, що за договором страхування на користь потерпілої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, то на правовідносини сторін у вказаній справі поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
З урахуванням того, що відповідачем у встановлені  законом строки безпідставно не сплачено  на користь позивачки страхове відшкодування в розмірі 49608,00 грн.  в період з   10 грудня 2018 року по  13 березня 2019 року  та страхове відшкодування в сумі   24 804,00 грн.   в період з  14 березня 2019  року по  10 грудня 2019 року, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  про неправильність та суперечливість  висновків суду першої інстанції  є  обгрунтованими  та наявні правові підстави  для стягнення  з  відповідача на користь позивачки пені у розмірі 10 800, 28 грн.,  3% річних за користування коштами у розмірі 931, 00 грн.,  інфляційних втрат у розмірі 2 280, 02 грн. 
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стефківського Володимира Івановича  підлягає  задоволенню, рішення  Шевченківського  районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року  підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про  задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»  на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 10 800, 28 грн.,  3% річних за користування коштами у розмірі 931, 00 грн.,  інфляційних втрат у розмірі 2 280, 02 грн. 
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом із тим згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 15ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами:  подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 141ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 цього Кодексу).
За змістом частини 4 статті 137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137ЦПК України).
Як убачається із матеріалів справи, позивачкою заявлено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
В силу вимог положень ЦПК України, зокрема ст.141 вказаного Кодексу, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).
Відповідно до вимог  п.1.1., 1.2   договору про  надання правничої допомоги № 0074-ц , укладеного  в інтересах ОСОБА_1 її представником  ОСОБА_5 та  Адвокатським  об`єднанням  " Автопоміч" 27 січня 2020 року,  сторони погодили  що правничу допомогу  щодо спричиненої  клієнту шкоди  по факту дорожньо-транспортної пригоди , що мала місце  ІНФОРМАЦІЯ_2 по вул. Радянській біля будинку № 271 в с.  Велика Кісниця Ямпільського району Київської області   будуть  надавати адвокати  Адвокатського  об`єднання  " Автопоміч".
Згідно  вимог п. 3 вказаного договору, сторони погодили, що вартість  послуг  на виконання цього договору  передбачена  в Додатках до цього договору. Відповідно до Додатку № 1 до договору від  06.09.2019 року,  плата  за надані  адвокатом послуги на виконання договору про надання  правової допомоги  становить 1 000,00 грн. за одну годину роботи.
На підтвердження  понесених витрат на правову допомогу  представник позивачки  надав детальний  розрахунок робіт ( наданих послуг) від  27.01.2020 року, акт виконаних робіт  від 05.02.2020 року на суму 4000,00 грн.  Вартість послуг визначена за чотири години роботи адвоката: над правовим аналізом наявних доказів ( 1 год.), опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, аналізу судової практики ( 1 год.),  написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви з додатками ( 2 год.)
Оплата послуг за надання правової допомоги була здійснена позивачкою 27 січня 2020 року на суму 4000,00 грн. відповідно до  рахунку-фактури № 27-01/1 АО " Автопоміч" ( а.с. 25). 
Будь-яких заперечень щодо   розміру  понесених позивачкою витрат на правову допомогу  відповідач суду не  надав.
З огляду на зазначене, колегія суддів  вважає, що  наявні правові підстави для   стягнення з  відповідача  на користь позивачки  витрат за надання правничої  допомоги   в сумі 4000,00 грн. 
Керуючись ст.ст.625, 988,990, 992 ЦК України, ст.ст. 22, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 133, 137, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України,  суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стефківського Володимира Івановича задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про захист прав споживачів та стягнення  пені, 3% річних і інфляційних  втрат задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03057, м. Київ, вул Дегтярівська, 33-Б, 2 під`їзд, код ЄДРПОУ 20080515) на користь ОСОБА_1   (  АДРЕСА_1 )  пеню у розмірі 10 800, 28 грн., 3% річних у розмірі 931, 00 грн.,  інфляційні втрати  у розмірі 2 280, 02 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4 000, 00 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03057, м. Київ, вул Дегтярівська, 33-Б, 2 під`їзд, код ЄДРПОУ 20080515) в дохід держави судові витрати у розмірі 2 102, 00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
      
Повний текст постанови  складено  24 травня 2021 року
Головуючий:                                                      Судді: