П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 400/4342/20	
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
19.02.2020 року;
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
          
                 П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                           Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від        19 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 року по 25.06.2020 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року – січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 25.06.2020 року – березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 25.06.2020 року включно в сумі 162 132,94 грн. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року – січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 25.06.2020 року – березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Однак, за період з грудня 2015 року по червень 2020 року відповідачем не проведено у встановленому порядку індексацію виплаченого грошового забезпечення. Разом з цим, у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанов від 07.11.2007 року №1294 та від 30.08.2017 року №704 базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців відповідно є січень 2008 року та березень 2018 року. З посиланням на самостійні розрахунки внаслідок не виконання відповідачем обов`язку, передбаченого Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, позивач визначає розмір невиплаченої військовою частиною індексації грошового забезпечення за вказаний період у сумі в сумі 162 132,94 грн. Зазначені обставини свідчать про допущення протиправної бездіяльності щодо забезпечення позивача належним доходом, у зв`язку із чим він вимушений звернутись до суду із цим позовом та ставити питання про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити відповідні дії в судовому порядку.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.12.2018 року.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.12.2018 року.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Виплата індексації не ставиться чинним законодавством у залежність від надходження коштів до підприємства, установи, організації. Реалізація особою права, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Оскільки у період з 01.12.2015 року по 31.12.2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась і не виплачувалась, суд першої інстанції, керуючись ст. 9 КАС України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за цей період.
Разом з цим, з огляду на те, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував грошове забезпечення, суд першої інстанції визначив, що саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. Індексація в оспорюваному періоді не була нарахована та виплачена позивачеві, тобто питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем для нарахування індексації, є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
Щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення в період з січня по березень 2019 року та з січня по березень 2020 року, суд виходив з того, що у ці періоди грошове забезпечення позивачу не нараховувалось у зв`язку із самовільним залишенням військової частини. Відтак, відповідач не мав підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за ці періоди.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним, таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання чи неналежного виконання рішення не виникла б необхідність у повторному зверненні до суду. Згідно повідомлень Мінсоцполітики, як компетентного органу у наданні роз`яснень щодо порядку нарахування індексації грошових доходів населення, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року є січень 2008 року. Разом з цим, у зв`язку із набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 сума підвищення грошового доходу в березні 2018 року склала 657,09 грн., а сума індексації належної до виплати становить 4258,75 грн. Отже, в період з 01.03.2018 року по 25.06.2020 року, з огляду на положення абз.абз. 4, 6 п. 5 Порядку №1078,  позивачу належна фіксована сума індексації грошового забезпечення 3601,66 грн. Єдиним визначеним законодавством методом визначення чи належить позивачу щомісячна фіксована індексація грошового забезпечення, починаючи з березня 2018 року, є визначення суми індексації грошового забезпечення, яка б належала позивачу до виплати за виключенням суми збільшення грошового доходу у зв`язку із підвищенням тарифних ставок (посадових окладів) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704. Таким чином, позивач має право на отримання щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 3601,66 грн. в період з 01.03.2018 року по 25.06.2020 року згідно із абз. 4 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України №1078. Наведені обставини у сукупності, з огляду на належність представлених позивачем розрахунків сум індексації, свідчать про обґрунтованість позовних вимог та наявність у суду першої інстанції правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира танкового зводу 1 танкової роти батальйону військової частини.
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2020 року №133 ОСОБА_1 , відповідно до наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.10.06.2020 року №156, вважається таким, що 25.06.2020 року здав справи та посаду командира 2 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону військової частини.
Вказаним наказом позивача з 25.06.2020 року знято з усіх видів забезпечення, а з грошового забезпечення з дня виключення зі списків особового складу частини. З 25.06.2020 року виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Новоград-Волинського ОМВК Житомирської області.
Визначено виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку учасника бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2017 рік у кількості 14 діб, за 2018 рік у кількості 14 діб, за 2019 рік у кількості 14 діб та за 2020 рік у кількості 14 діб.
Виплатити  грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік у розмірі 16614,73 грн.
У період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, з січня 2019 по березень 2019 року, з січня по березень 2020 року відповідачем індексація грошового забезпечення позивача не проводилась.
Також, згідно витягів з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 відповідачем за квітень 2019 року нараховано позивачу індексацію у сумі 134,47 грн.; за травень 2019 року – 134,47 грн.; за червень 2019 року – 206,72 грн.; за липень 2019 року - 206,72 грн.; за серпень 2019 року - 206,72 грн.; за вересень 2019 року - 206,72 грн.; за жовтень 2019 року - 206,72 грн.; за листопад 2019 року - 206,72 грн.; за грудень 2019 року - 216,51 грн.; за квітень 2020 року – 122,69 грн.; за травень 2020 року – 216,51 грн.; за червень 2020 року – 180,43 грн.
В період з січня 2019 року по березень 2019 року, з січня 2020 року по березень 2020 року індексація позивачу не нараховувалась у зв`язку із не виплатою доходу з підстав самовільного залишення військовослужбовцем військової частини.
20.07.2020 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року та провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовано суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 року по 25.06.2020 року.
Розглянувши вказану заяву, відповідачем у листі від 03.09.2020 року №3277 повідомлено, що відповідно до п. 7 роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2 у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення. У зв`язку із чим, військовою частиною зазначено, що здійснити нарахування індексації за 2016 та 2017 рік не можливо у зв`язку із відсутністю механізму та підстав для прийняття командиром рішення про виплату.  
Оскільки відповідач індексацію доходу не провів, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне грошове забезпечення під час проходження військової служби.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
За правилами ч. 6 вказаної статті Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
З 11.10.2017 року вказані правила визначають, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. 
Положення вказаного Закону кореспондуються із приписами Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
Водночас, за правилами п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 року №1078 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
При цьому, відповідно до ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Аналіз наведених правових норм показав, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін і в обов`язковому порядку нараховується роботодавцями незалежно від форми власності та виду.
Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і нараховується у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади.
При цьому, забезпечення вказаними коштами особи за рахунок бюджетних ресурсів не свідчить про можливість органу ігнорувати обов`язкові положення закону, у тому числі з посиланням на не надходження від Держави необхідного фінансування.
Будь-яких застережень чи виключних випадків, за яких індексація доходу не проводиться, законодавство, що регулює спірні правовідносини, не містить.
Апеляційний суд враховує, що правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначаються Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-XII, а в силу приписів Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року №2017-III індексація доходу є відповідною державною гарантією підтримання достатнього життєвого рівня громадян.
У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність посилань відповідача на роз`яснення і рекомендації фінансових структур Міністерства оборони України щодо проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців, вважає їх такими, що не містять правового значення.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що не індексування доходу позивача у період з грудня 2015 року по лютий 2018 року відбулось за відсутності правових підстав, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача та наявність обставин для його зобов`язання вчинити ці дії в судовому порядку.
Водночас, як встановлено обставинами справи та не заперечується сторонами, у спірний період відповідач індексацію доходу позивача не здійснював, виплату індексації доходу не проводив.
Апеляційний суд враховує, що згідно вищенаведених правових норм розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачу.
Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону №1282-XII, покладається на відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» відсутні.
Разом з цим, як не заперечується відповідачем, у зв`язку із набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 при нарахуванні грошового забезпечення військовослужбовця та визначення індексації військовою частиною враховано базовий місяць «березень 2018 року», обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року (місяця, наступного за місяцем, в якому відбулось підвищення посадових окладів), проведення виплати здійснено з грудня 2018 року у зв`язку із перевищенням індексу споживчих цін за квітень-жовтень 2018 року (103%), індекс споживчих цін становив 103,7%.
У зв`язку із наступним перевищенням порогу індексації у січні 2019 року, сума індексації за березень – червень 2019 року становила 134,47 грн. (1921х7%).
У зв`язку із наступним перевищенням порогу індексації у травні 2019 року, сума індексації за липень-листопад 2019 року становила 206,72 грн. (2007х10,3%).
У зв`язку із зміною прожиткового мінімуму з 01.12.2019 року, сума індексації склала 216,51 грн. (2102х10,3%).
Згідно витягів з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення вказані суми індексації нараховані та виплачені позивачу у повному обсязі.
Також, судом першої інстанції вірно враховано, що у період з січня по березень 2019 року, з січня по березень 2020 року позивачу не нараховувалось грошове забезпечення відповідно до п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, а саме і зв`язку із  самовільним залишенням військової частини, місця служби.
Вказані обставини підтверджуються відповідними наказами військової частини та не заперечуються позивачем.
В силу положень до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ у відповідача не виникло обставин для проведення індексації невиплаченого грошового забезпечення.
Доводи апелянта ґрунтуються на переоцінці нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини.
Також, є необґрунтованими доводи апелянта про необхідність застосування правових висновків Верховного Суду у постановах по справам №816/1728/16, №200/9297/19-а, оскільки спірні правовідносини не є подібними.
З огляду на наведене, оскільки висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                      Т.М. Танасогло