П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/13205/20	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив визнати протиправними дії щодо:
- невірного розрахунку посадового окладу (5780,00 грн.) та окладу за військовим званням (1410,00 грн.) для нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 03 листопада 2020 року;
- використання розміру посадового окладу (5780,00 грн.) та окладу за військовим званням (1410,00 грн.) для розрахунку при звільнені з військової служби (розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби);
- видачі  невірної довідки про розміри щомісячних та додаткових видів грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 03 листопада 2020 року з використанням розміру посадового окладу (5780,00 грн.) та окладу за військовим званням (1410,00 грн.) для нарахування пенсії.
Також ОСОБА_1 просив зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 :

- здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 03 листопада 2020 року, визначивши посадовий оклад та оклад за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт;
- виплатити різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення з 01 березня 2018 року по 03 листопада 2020 року, визначивши посадовий оклад та оклад за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт;
- здійснити перерахунок розрахунку при звільненні з військової служби (одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби), з 01 березня 2018 року по 03 листопада 2020 року, розрахунки посадового окладу та окладу за військовим званням мають проводитись шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт;
- виплатити  різницю між перерахованими та фактично виплаченими виплатами при звільненні з військової служби (одноразової грошової допомоги при звільненні з військової службі), з 01 березня 2018 року по 03 листопада 2020 року, розрахунки посадового окладу та окладу за військовим званням мають проводитись шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт;
- видати довідку «Про розміри щомісячних видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії» за період з 01 березня 2018 року по 03 листопада 2020 року, з 01 березня 2018 року по 03 листопада 2020 року, розрахунки посадового окладу та окладу за військовим званням мають проводитись шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт.
В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснив, що відповідачем протиправно не проведено перерахунок його грошового забезпечення на підставі положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова №704) з урахуванням примітки Додатків 1, 14 до зазначеної постанови.
Позивач впевнений в тому, що розрахунки посадового окладу мають проводитись шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. 
Невірний розрахунок та виплата грошового забезпечення призвели до отримання менших сум, чим порушено права та інтереси позивача, що зумовило його звернутись за судовим захистом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року та 01 січня 2020 року.
До вказаного висновку суд дійшов ураховуючи положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ (далі – Закон №1774-VІІІ), якими установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат та заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату, після набрання чинності цим Законом. Визначено, що положення ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі – Закон №796-XII) щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати - застосуванню не підлягають.
Також для вирішення спірних правовідносин, суд першої інстанції використав правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11.12.2019 р.  у справі №249/4946/18 щодо застосування норм права, а саме п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону  №796-XII «Про винесення змін до деяких законодавчих актів України». У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду висловила правовий висновок, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників. 

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги  та відзиву.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування доводів апеляції позивач указав на помилковість висновку суду першої інстанції, що під час вирішення правової колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ та п.4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103), та приміток до Додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704 перевагу належить віддати положенням закону, як акту вищої юридичної сили.
Так, суд не врахував, що порядок проходження військової служби у Збройний Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.
Таким чином, скаржник впевнений, що оскільки Постанова №704 та примітки до Додатків 1 та 14 до вказаної Постанови на час прийняття оскаржуваного рішення діяли, відповідачем протиправно не проведено перерахунку його грошового забезпечення на підставі вказаних положень.
ВЧ НОМЕР_1 не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , відповідно до наказу командувача Збройних Сил України №269, звільнено з військової служби у запас за пп. «к» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (які проходять військову службу, дію якого продовжено понад встановлені строки на період закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час дії особливого періоду) (а.с.4).
На момент звільнення календарна вислуга років позивача склала 25 років 3 місяці, пільгова 06 місяців.
Наказом т. в. о. командира військової частини НОМЕР_1 від 03 листопада 2020 року №211 ОСОБА_1 з 03 листопада 2020 року виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення.
Наказом командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 05 квітня 2018 року №112 АГЧ позивачу було встановлено посадовий оклад 5780 грн. та оклад за військовим званням 1410 грн., що підтверджується також довідкою ВЧ НОМЕР_2 «Про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії» від 04 листопада 2020 року №386 та грошовим атестатом від 04 листопада 2020 року №385.
Відповідні розміри посадового окладу та окладу за військовим званням використовувались для розрахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 березня 2018 року по 03 листопада 2020 року, а також використовувались при проведенні розрахунку у зв`язку зі звільненням позивача з військової служби, в т.ч. виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розмір та порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ), з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з частинами 2 та 3 цієї правової норми, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ закріплено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію наведеної бланкетної норми Урядом 30 серпня 2017 року прийнято Постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Станом на час прийняття цієї постанови пункт 4 передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
У подальшому, Постановою № 103 внесено зміни до Постанови №704 та пункт 4 викладено в новій редакції, а саме: виключено вимогу щодо обрахування посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями, виходячи із розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), визначивши цю розрахункову величину як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.
Пункт 10 Постанови №704, у редакції на момент її прийняття, встановлював, що, остання  набирає  чинності з 01 січня 2018 року.
Постановою Уряду від 27 грудня 2017 року №1052 до пункту 10 внесено зміни, згідно яких Постанова №704 набирає чинності з 01 січня 2019 року.
У подальшому, Постановою №103 до означеного пункту знову були внесені зміни, згідно яких Постанова №704 набирала чинності з 01 березня 2018 року.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для застосування Постанови №704 у період до 01 березня 2018 року відсутні.
Додатково колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що пункт 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
При цьому, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме: пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VІІІ, після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.
Оскільки норма означеного пункту не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, колегія суддів не вбачає правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що згідно з Постановою №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів - не застосовується.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2021 року у справах №240/11952/19, №200/3774/20-а та №200/3757/20-а та від 31 березня 2021 року у справі №520/2781/2020.
Доводи скаржника про те, що для вирішення даного спору слід застосовувати норми спеціального законодавства, яке регулює проходження служби в Збройних Силах України, враховуючи, що  військова служба є державною службо особливого характеру, а не  пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VІІІ, колегія суддів до уваги не приймає з таких підстав.
Як вважає суд апеляційної інстанції, спеціальне законодавство, на яке покликався скаржник, а саме Закони України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил  України», «Про військовий обов`язок і військову службу» не регулюють питання порядку, умов нарахування та виплати військовослужбовцям грошового забезпечення.
На законодавчому рівні, на думку колегії суддів, наведене питання врегульоване як пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VІІІ так і пунктом 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також Додатками 1, 12, 13, 14 до даної Постанови.
Однак, ураховуючи, що за юридичною силою норма закону є вищою за положення підзаконного акта, відсутні правові підстави для задоволення апеляції.

У відповідності до ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 03.06.2021 року.