ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/543/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/3520/20 Категорія: 310020000  	Гудзенко В. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       19 квітня 2021 року  м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.  
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач -  ОСОБА_2 ; 
особа, що подала апеляційну скаргу -  ОСОБА_2 ; 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, 

в с т а н о в и л а :

В вересні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що  ОСОБА_2 є батьком її дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сімейне життя між сторонами не склалося. Разом однією сім`єю сторони не проживають.
Дочка потребує постійної батьківської уваги і допомоги, проте відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, жодної фінансової допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість забезпечувати її усім необхідним.
Просила суд стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до повноліття дитини.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно і до досягнення дитиною трьох років (до ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2021 рокупозов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 09 вересня 2020 року і до досягнення дочкою трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішено питання судових витрат.
Рішення мотивоване тим, що відповідач є особою працездатного віку та не має проблем із здоров`ям такого ступеню, що впливають на його здатність працювати. Офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, та просив суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2021 рокув частині стягнення аліментів з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд неповно та неправильно встановив обставини які мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження доказів, наданих відповідачем та їх оцінки.
Скаржник зазначає, що інших доходів, окрім заробітної плати в розмірі 5295 грн. не має. Вважає, що не має змоги надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1 , оскільки крім аліментів на дитину йому необхідно сплачувати кошти за оренду житла. Також він надає кошти на утримання іншої неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що судом першої інстанції дана обставина не була прийнята до уваги.
Позивач не надала суду жодного доказу того, що її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, а судом даний факт до уваги взято не було.
Позивачка вела себе негідно під час їхнього сумісного проживання, а тому не має права на її утримання.
11 березня 2021 року  ОСОБА_1 надіслала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і не має ніяких доходів, не працює, займається вихованням дочки, а відповідач добровільно надавати будь-яку допомогу відмовляється.
ОСОБА_1 вважає, що стягнення аліментів на її утримання є повністю законним.
Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.
Судом встановлено, що сторони проживали однією сім?єю і в них народилася спільна дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є ОСОБА_2 що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18 травня 2018 року.
На час звернення з позовом до суду сторони проживають окремо, дочка ОСОБА_5 проживає разом зі своєю матір?ю ОСОБА_1 .
Крім того, відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 18 серпня 2011 року.
Частинами 2, 4 статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Частиною 2 статті 91 СК України визначено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.2 ст.77 СК України). Як встановлено ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Необхідною умовою утримання матері неповнолітньої дитини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.
Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
При розгляді даної категорії справ судам слід звертати  увагу на обставини, визначені ст.182 СК України.
Крім того, слід враховувати чи офіційно працевлаштований відповідач, чи має він мінливий, нерегулярний дохід, визнання позову відповідачем, інші витрати відповідача на проживання (сплата комунальних послуг, оренда житла), вік сторін, надання добровільно матеріальної допомоги дитині, наявність кредитних зобов`язань тощо.
Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання відповідно до положень ст. 84 СК України, відповідач посилався на скрутне матеріальне становище, щомісячну сплату оренди житла та утримання дочки ОСОБА_3 . Заявлений позивачкою розмір аліментів на її утримання разом із аліментами на утримання дитини складає майже всі його доходи.
Виходячи із встановлених обставин та з урахуванням матеріального становища кожної із сторін, колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1/6 частки доходу відповідача щомісячно є завищеною, та такою, що може поставити відповідача в скрутне матеріальне становище, оскільки відповідно до наказу № 219 / П від 11 грудня 2020 року  ОСОБА_2 прийнятий на посаду з окладом 5295 грн.
Крім того відповідно до свідоцтва про народження від 18 серпня 2011 року ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій відповідач надає матеріальну допомогу про, що свідчать розписки наявні в матеріалах справи (а.с. 32).
За таких підстав,  колегія суддів, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням можливостей відповідача щодо надання утримання матері неповнолітньої ОСОБА_5 , приходить до висновку про зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 , з 1/6 до 1/8 частки від усіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 09 вересня 2020 року і до досягнення дочкою трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При розгляді даної справи суд першої інстанції, в порушення положень ст. 182 СК України, не з`ясував в повній мірі матеріальне становище сторін, не врахував фінансові можливості відповідача та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про стягнення з останнього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3 років у розмірі 1/6 частки від його доходу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
А тому, викладені в апеляційній скарзі доводи частково знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а тому колегія суддів на підставі положень ст. 376 ЦПК України, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 1/6 до 1/8 частки з 09 вересня 2020 року і до досягнення дочкою трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини, в частині допущення до негайного виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
А тому відповідачу слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 630,60 грн. судового збору за розгляд цієї справи судом апеляційної інстанції.
Що стосується посилань скаржника в своїй апеляційні скарзі про те, що судом першої інстанції було не правильно розподілені судові витрати, то в даному випадку слід зазначити, що позовна заява  ОСОБА_1 містить дві немайнові вимоги.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. 
Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволені частково то суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з відповідача судових витрат в сумі 840,80 грн. 
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - задовольнити частково. 
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2021 року в  частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 - змінити.
Зменшити розмір аліментів які підлягають стягненню з  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого по  АДРЕСА_1 на користь   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_4 , проживаючої по  АДРЕСА_2 , з 1/6 до 1/8 частини  всіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 09.09.2020 року  до досягнення дочкою ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_7 ,  трирічного віку, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_8 . 
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь держави в розмірі 840 гривень 80 копійок залишити без змін. 
Компенсувати  ОСОБА_2 з державного бюджету 630,60 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді