ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/2859/20	
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючої судді:  Шевчук О.А.
суддів: Бойка А.В. ,  Федусика А.Г. 
при секретарі - Жигайлової О.Е.
за участю представників апелянтів Карпова І.О. та Сокуренка І.А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання внести зміни до наказу, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітня 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог від 01.10.2020 року, просить суд:
- визнати дії Головного управління Національної поліції в Одеській області при виданні наказу № 350 о/е від 10 березня 2020 року, в період його дії в частині, що стосується ОСОБА_1 - протиправними;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області внести зміни до наказу № 350 о/с в період його дії, в частині, що стосується ОСОБА_1 , виклавши його частину, що стосується стажу служби ОСОБА_1 в наступні редакції: «Відповідно до статті 78 розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» встановити станом на 01 січня 2020 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити відповідні перерахунки: Майору поліції ОСОБА_1 (0128852), старшому оперуповноваженому організаційно-методичного відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Одеській області - 21 рік 09 місяців 02 дні»;
- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток у сумі 176164,15 грн.;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток у сумі 135205,17 грн.;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 заробіток за час відпустки за 2020 рік у сумі 15055,98 грн.;
- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати із сплати правової допомоги у сумі 30000 грн.;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати із сплати правової допомоги у сумі 200000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач неодноразово протиправно звільнявся відповідачами та вже вп`яте змушений звертатися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Так, позивач зазначає, що станом на момент першого звільнення, а саме 04.11.2015 року, його вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 17 років 7 місяців 06 днів, у пільговому обчисленні 22 роки 6 місяців 04 дні. Відповідно до наказу ГУНП в Одеській області № 1065 о/с від 23.07.2018 року зі змінами, внесеними наказом № 988 о/с від 01.08.2019 року, стаж служби ОСОБА_1 складає 17 років 07 місяців 07 днів. Рішенням суду по справі № 420/5059/19 зобов`язано ГУМВСУ в Одеській області здійснити перерахунок вислуги років ОСОБА_1 , видати з цього приводу наказ, яким включити період вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року до загального безперервного стажу його служби та направити вказані відомості до ГУНП в Одеській області для залучення до особової справи, а також зобов`язано ГУНП в Одеській області здійснити перерахунок вислуги років ОСОБА_1 , видати з цього приводу відповідний наказ, яким включити період вимушеного прогулу з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року до загального безперервного стажу його служби. 10 березня 2020 року, на виконання рішення суду у справі № 420/5059/19, ГУНП в Одеській області видано наказ № 350 о/с, яким здійснено перерахунок вислуги років позивача та зазначено, що його стаж служби на 01 січня 2020 року складає 19 років 04 місяця 09 днів. Позивач вважає, що дії відповідача - ГУНП в Одеській області з видання вказаного наказу є протиправними, а до вказаного наказу необхідно внести зміни в частині зазначення стажу позивача з огляду на той факт, що рішенням суду по справі № 420/2859/20 зобов`язано зарахувати в стаж служби період з 06.11.2015 року по 23.07.2018 року, що станом на 01.01.2020 року, у сукупності з наявним у позивача безспірним стажем, складатиме 21 рік 09 місяців 02 дні. Крім цього, позивач зазначає, що рішенням суду по справі № 420/5059/19 стягнуто з ГУМВСУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року, стягнуто з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року та стягнуто з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого грошового забезпечення за період з 23.07.2018 року по 23.10.2019 року. Позивач зазначає, що відповідачами не в повному обсязі були виплачені середній заробіток за час вимушеного прогулу та грошове забезпечення, у зв`язку з чим, просив стягнути з відповідачів на свою користь середній заробіток з ГУМВСУ в Одеській області у сумі 176164,15 грн., з ГУНП в Одеській області у сумі 135205,17 грн. Обґрунтовуючи розрахунки зазначених сум позивач виходив з того, що заробіток, який позивач отримував перед прийняттям до служби в поліцію становив в середньому 7000 грн. на місяць та в середньому відповідно до Постанови КМУ № 100 становив 233 грн. 33 коп. у один день, у зв`язку з чим, сума, яка підлягає стягненню з ГУМВСУ в Одеській області за 755 днів становить 176164,15 грн. В свою чергу, щодо грошових коштів, які належать до стягнення з ГУНП в Одеській області позивач зазначає, що згідно інформації, яка надійшла з УФЗБЗО ГУНП в Одеській області та пояснень ОСОБА_1 , він після поновлення на роботі в поліції лише один раз отримав відповідне (вірно розраховане) грошове забезпечення за січень 2020 року, яке склало 15055,98 грн., у зв`язку з чим, відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року сума, яка підлягає стягненню: з 01.12.2017 року по 03.07.2020 року становить 474267,15 грн., а з урахуванням проведених виплат заборгованість складає - 135205,17 грн. Крім того, позивач зазначає, що він перебував у відпустці в 2020 році, проте, йому не було виплачено заробіток за час відпустки за 2020 рік у розмірі 15055,98 грн. Також позивач просить стягнути витрати на правову допомогу, відповідно до укладеного 20 листопада 2015 року договору, у розмірі 30000 гривень та 200000 гривень, обґрунтовуючи такий розмір тим, що компенсація витрат на правову допомогу не заявлялась протягом 5 років роботи у суді з приводу поновлення порушених прав ОСОБА_1 у зв`язку із особливістю укладеного договору від 20 листопада 2015 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо зазначення в наказі № 350 о/с від 10 березня 2020 року стажу служби ОСОБА_1 у розмірі 19 років 04 місяці 09 днів. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області внести зміни до наказу № 350 о/с в частині, що стосується ОСОБА_1 , виклавши частину, що стосується стажу служби ОСОБА_1 в наступні редакції: «Відповідно до статті 78 розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» встановити станом на 01 січня 2020 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити відповідні перерахунки: майору поліції ОСОБА_1 (0128852), старшому оперуповноваженому організаційно-методичного відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Одеській області - 21 рік 09 місяців 02 дні». В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі у розмірі 1681,60 грн. 
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині нове рішення, яким стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області недоплачене грошове забезпечення у сумі 122686,91 грн., стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області несплачене грошове забезпечення у відпустці за 2020 рік у сумі 22584,15 грн., стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області витрати зі сплати правничої допомоги по справах №№ 815/6762/15, 815/1593/17, 1540/3762/18, 420/5059/19, стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області витрати зі сплати правничої допомоги у даній справі у сумі 14300 грн. Доводами апеляційної скарги зазначено, що отримані судом та стороною позивача фінансові документи свідчать про протиправне ненарахування відповідних складових грошового забезпечення ОСОБА_1 , а саме, на думку позивача, загальна сума недоплаченого грошового забезпечення позивача за період вимушеного прогулу становить 122686,91 грн. При цьому, позивач зазначає, що вказана сума відрізняється від попередньо розрахованої після отримання фінансових документів. Також, позивач вказує на те, що він має право на основну та додаткову відпустки з урахуванням нового стажу більше, ніж 20 років, а заробіток у відпустці складає 22584,15 грн. Окрім викладеного, позивач посилається на те, що його адвокат протягом п`яти років працює безоплатно, а вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в інших справах не могли бути заявлені з огляду на розгляд справ в порядку письмового провадження та з урахуванням умов укладених договорів. 
Також, не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що наказ ГУНП в Одеській області № 350 о/с від 10.03.2020 року є законним та таким, який видано з урахуванням приписів Закону України «Про Національну поліцію», а суд першої інстанції при ухваленні рішення не надав належної оцінки вищезазначеним нормам права. 
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України. Справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні 03.03.2021 року, в якому представник апелянта Романенко С.М. надав пояснення та не заперечував закінчити розгляд справи у письмовому провадженні.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідачів з позовними заявами щодо проходження публічної служби.
Зокрема, в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувало 4 справи (№ 815/6762/15, № 815/1593/17, № 1540/3762/18, № 420/5059/19), за результатами розгляду яких судові рішення набрали законної сили.
Так, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 04.11.2015 року № 1331 о/с «По особовому складу», згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 г (через скорочення штатів) майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу організації та аналізу діяльності карного розшуку ГУМВС України в Одеській області, із сплатою грошової компенсації за 33 доби невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01.01.2015 року по день звільнення.
У вказаному наказі визначено, що вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 22 роки 6 місяців 04 дні.
За результатами судового оскарження вищевказаного наказу, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2016 року у справі № 815/6762/15 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 року у справі № 815/6762/15 скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року та прийнято нову постанову суду, якою визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області № 1331 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення позивача за п. 64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, зобов`язано ГУМВС України в Одеській області розглянути рапорт позивача від 05.11.2015 року щодо звільнення за п. 64 з (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 27.01.2017 року № 7 о/с «По особовому складу», на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 року у справі № 815/6762/15, скасовано пункт наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 04.11.2015 року № 1331 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу організації та аналізу діяльності карного розшуку ГУМВС України в Одеській області. 
27.01.2017 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, на підставі листа Головного управління Національної поліції в Одеській області від 26.01.2017 року № 9/607, прийнято наказ № 8 о/с «По особовому складу», яким згідно п.п. 10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 г (через скорочення штатів) майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу організації та аналізу діяльності карного розшуку ГУМВС України в Одеській області.
У вказаному наказі визначено, що вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 17 років 7 місяців 06 днів, у пільговому обчисленні 22 роки 6 місяців 04 дні.
За результатами судового оскарження вказаного наказу, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2017 року у справі № 815/1593/17 визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області № 8 від 27.01.2017 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. г ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів), зобов`язано ГУМВС України в Одеській області видати наказ про звільнення позивача на підставі п. з ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області видати наказ щодо прийняття позивача на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію».
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 року у справі № 815/1593/17 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2017 року змінено: абзац четвертий резолютивної частини постанови суду викладено в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України на підставі його рапорту, відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію». В іншій частині постанову суду залишено без змін.
23.11.2017 року судом видано відповідні виконавчі листи.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 року у справі № 815/1593/17 заяву заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про роз`яснення задоволено, роз`яснено постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 року, вказавши, що зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області вирішити питання щодо прийняття позивача на службу до Національної поліції України на підставі його рапорту, відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію», має наслідком та підставою для видання Головним управлінням Національної поліції в Одеській області наказу про прийняття позивача на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію».
Наказом Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 37 о/с від 30.11.2017 року, на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2017 року у справі № 815/1593/17 та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 року у справі № 815/1593/17, внесено зміни до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 8 о/с від 27.01.2017 року в частині звільнення позивача та визначено останнього вважати таким, що звільнений у запас Збройних Сил за пунктом «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації)) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
18.06.2018 року позивач звернувся до начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою, у якій, посилаючись на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 року у справі № 815/1593/17, просив прийняти його на службу до Національної поліції України на посаду старшого оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Одеській області.
Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1065 о/с від 23.07.2018 року, відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» призначено позивача, як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ на посаду старшого оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Одеській області, установивши йому посадовий оклад у розмірі 2600 грн., присвоївши спеціальне звання рядовий поліції, закріпивши спеціальний жетон з індивідуальним номером (01228852).
Позивачем зазначений наказ було оскаржено в судовому порядку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року у справі № 1540/3762/18, зокрема, визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо присвоєння позивачу спеціального звання рядовий поліції згідно наказу ГУНП в Одеській області від 23.07.2018 року № 1065 о/с, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області внести зміни до наказу ГУНП в Одеській області від 23.07.2018 року № 1065 о/с в частині присвоєння позивачу спеціального звання, а саме, присвоївши спеціальне звання «майор поліції», зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області внести доповнення до наказу ГУНП в Одеській області від 23.07.2018 року № 1065 о/с в частині зазначення стажу служби позивача, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення відповідно до п. 9 розділу ІІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 року № 1235, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року за № 1668/29798, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019 року у справі № 1540/3762/18 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року залишено без змін.
Позивач, у зв`язку з вищезазначеними обставинами, вважав, що ГУМВСУ в Одеській області має сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року, а Головне управління Національної поліції в Одеській області - за час вимушеного прогулу у період з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року. 
Крім цього позивач вважав, що наявні підстави для здійснення перерахунку його вислуги років та видання з цього приводу відповідних наказів, якими слід вищезазначені періоди вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року та з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року включити до загального безперервного стажу його служби.
З наведених підстав позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з відповідним позовом, за результатом розгляду якого рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року по справі № 420/5059/19, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 року: визнано протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо неврахування часу вимушеного прогулу у вислугу років позивача за період з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року; зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області здійснити перерахунок вислуги років позивача, видати з цього приводу наказ, яким включити період вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року до загального безперервного стажу його служби та направити вказані відомості до ГУНП в Одеській області для залучення до особової справи; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року; визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції України в Одеській області щодо неврахування часу вимушеного прогулу у вислугу років позивача за період з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Одеській області здійснити перерахунок вислуги років позивача, видати з цього приводу відповідний наказ, яким включити період вимушеного прогулу з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року до загального безперервного стажу його служби; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь позивача суму недоплаченої грошового забезпечення за період з 23.07.2018 року по 23.10.2019 року. 
10 березня 2020 року, на виконання рішення суду у справі № 420/5059/19, ГУНП в Одеській області видано наказ № 350 о/с, яким здійснено перерахунок вислуги років позивача та зазначено, що його стаж служби станом на 01 січня 2020 року складає 19 років 04 місяця 09 днів.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням включення до загального безперервного стажу служби ОСОБА_1 вищезазначених періодів, станом на 01.01.2020 року його стаж служби повинен складати 21 рік 09 місяців 02 дні.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо зазначення в наказі № 350 о/с від 10 березня 2020 року, стажу служби ОСОБА_1 у розмірі 19 років 04 місяці 09 днів є протиправними та необхідно зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області внести зміни до наказу № 350 о/с.
Також, суд першої інстанції встановив, що період вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року в календарних днях складає 754 дні, у зв`язку з чим, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 113657,96 грн., зазначену суму було перераховано позивачу ГУМВС України в Одеській області, що підтверджується платіжним дорученням від 25.08.2020 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з ГУМВС України в Одеській області на користь позивача середнього заробітку, у зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у сумі 176164,15 грн. слід відмовити.
Стосовно стягнення середнього заробітку за період з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що період вимушеного прогулу з 01.11.2017 року по 23.07.2018 року в календарних днях складає 235 днів, у зв`язку з чим, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 20367,45 грн., яка, як зазначено в заяві про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог від 06.10.2020 року, була виплачена позивачу, а тому, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за вказаний період. 
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку починаючи з 23.07.2018 року по 03.07.2020 року, оскільки позивачу було нараховане грошове забезпечення за зазначений період у загальному розмірі 335676,57 грн., яку було перераховано позивачу, що підтверджується витягами з особової картки позивача та не заперечується позивачем, та виплата грошового забезпечення позивачу була проведена відповідно до постанови Постанова № 988.
Щодо вимоги про стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 заробітку за час відпустки за 2020 рік у сумі 15055,98 грн. суд першої інстанції зазначив, що відповідно до витягів з особової картки позивачу нараховувалось грошове забезпечення у період перебування позивача у відпустці та позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми яка належить до стягнення, а тому, відсутні підстави для стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 заробітку за час відпустки за 2020 рік у сумі 15055,98 грн.
Окрім наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану по справах №815/6762/15, №815/1593/17, №1540/3762/18, №420/5059/19, а також у даній справі. 
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 372 КАС України встановлюється порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.
Так, вказаною статтею передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Виконання судового рішення може бути зупинене у випадках, визначених цим Кодексом.
Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Звернення судових рішень в адміністративних справах до примусового виконання регулюється статтею 373 КАС України та передбачає можливість отримання виконавчого листа та його пред`явлення для виконання до відповідного органу виконавчої служби.
Також, слід зазначити, що відповідно до ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.
Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.
У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, слід зазначити, що діюче законодавство надає можливість позивачу виконати рішення суду в рамках провадження, в результаті якого і було прийнято вказане рішення, яке, в свою чергу, набрало законної сили та не виконується боржником.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року по справі № 420/5059/19, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 року: визнано протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо неврахування часу вимушеного прогулу у вислугу років позивача за період з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року; зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області здійснити перерахунок вислуги років позивача, видати з цього приводу наказ, яким включити період вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року до загального безперервного стажу його служби та направити вказані відомості до ГУНП в Одеській області для залучення до особової справи; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року; визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції України в Одеській області щодо неврахування часу вимушеного прогулу у вислугу років позивача за період з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Одеській області здійснити перерахунок вислуги років позивача, видати з цього приводу відповідний наказ, яким включити період вимушеного прогулу з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року до загального безперервного стажу його служби; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь позивача суму недоплаченої грошового забезпечення за період з 23.07.2018 року по 23.10.2019 року.
При цьому, 10 березня 2020 року, на виконання рішення суду у справі № 420/5059/19, ГУНП в Одеській області видано наказ № 350 о/с, яким здійснено перерахунок вислуги років позивача та зазначено, що його стаж служби станом на 01 січня 2020 року складає 19 років 04 місяця 09 днів.
Позивач вважає, що у наведеному наказі неправильно зазначено його стаж служби, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.
В свою чергу, обґрунтовуючи необхідність звернення до суду в межах даної справи з вимогами про стягнення середнього заробітку, позивач зазначив, що справа № 420/5059/19 розглядалась в порядку письмового провадження, питання щодо самого розміру середнього заробітку та розміру недоплаченого грошового забезпечення в межах справи № 420/5059/19 не вирішувалось, а було зазначено лише період.
Позивач зазначає, що відповідачами не в повному обсязі були виплачені середній заробіток за час вимушеного прогулу та грошове забезпечення.
Отже, підставою для звернення до суду з даним позовом є неналежне виконання, на думку позивача, рішення суду у справі № 420/5059/19. 
Водночас, у відповідності до наведених норм процесуального закону невиконання відповідачами рішення суду, ухваленого на користь позивача, є підставою для звернення останнього до суду з відповідними заявами в порядку, встановленому наведеними положеннями КАС України у справі № 420/5059/19, а не підставою для звернення до суду з новим позовом. Вказаними вимогами визначений чітко порядок подання таких заяв та рішення суду, які мають бути прийняті за результатами їх розгляду. 
У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Суд першої інстанції у цій справі при вирішенні спору не дослідив характер правовідносин, що виникли між сторонами та не звернув увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення, та як наслідок допустив порушення норм процесуального права, яке полягає у незастосуванні спеціальних правових норм, які передбачені у ст. 383 КАС України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Спір у справі в частині вимог про визнання дій Головного управління Національної поліції в Одеській області при виданні наказу № 350 о/е від 10 березня 2020 року, в період його дії в частині, що стосується ОСОБА_1 протиправними, зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області внести зміни до наказу № 350 о/с в період його дії, в частині, що стосується ОСОБА_1 , виклавши його частину, що стосується стажу служби ОСОБА_1 в наступні редакції: «Відповідно до статті 78 розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» встановити станом на 01 січня 2020 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити відповідні перерахунки: Майору поліції ОСОБА_1 (0128852), старшому оперуповноваженому організаційно-методичного відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Одеській області - 21 рік 09 місяців 02 дні», стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток, стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період по 23.07.2018 року, у визначених позивачем сумах, є тотожним спору у справі № 420/5059/19, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення у наведеній частині вимог позивача та закриття провадження у справі у цій частині. 
Що стосується вимог позивача про стягнення на користь позивача середнього заробітку починаючи з 23.07.2018 року по 03.07.2020 року, у визначеній позивачем сумі, колегія суддів зазначає наступне.
Так, як встановлено судом першої інстанції та визнається позивачем, ОСОБА_1 було нараховане грошове забезпечення за зазначений період у загальному розмірі 335676,57 грн., яке було перераховано позивачу, що підтверджується витягами з особової картки позивача.
Тобто, за вказаний період позивач отримував саме грошове забезпечення.
Однак, у даній справі позивачем не заявлено вимог щодо перерахунку грошового забезпечення.
Позивач у даній справі просить саме стягнути на його користь середній заробіток.
Водночас, колегія суддів зазначає, що стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу мають різну правову природу.
За таких обставин, враховуючи, позивач протягом наведеного вище періоду отримував грошове забезпечення та вимог щодо перерахунку цього грошового забезпечення ним у даній справі не заявлялось, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку з 23.07.2018 року по 03.07.2020 року задоволенню не підлягають.
Що стосується вимог апеляційної скарги позивача про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області недоплачене грошове забезпечення у сумі 122686,91 грн., колегія суддів зазначає, що у заяві про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог від 01.10.2020 року, яка прийнята судом першої інстанції, позивачем не заявлялось вимог щодо стягнення недоплаченого грошового забезпечення. Позивач просив саме стягнути середній заробіток. Крім того, суму - 122686,91 грн. також позивачем у наведеній заяві не визначено в якості позовної вимоги. 
Водночас, згідно вимог ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
За таких обставин, оскільки вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області недоплаченого грошового забезпечення у сумі 122686,91 грн. позивачем не заявилось в суді першої інстанції, вказані вимоги позивача не можуть розглядатись судом апеляційної інстанції, а тому, відповідно колегія суддів не приймає до уваги наведені вимоги апеляційної скарги позивача. 
Що стосується вимог позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 заробіток за час відпустки за 2020 рік у сумі 15055,98 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Вирішуючи справу, у вказаній частині вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до витягів з особової картки позивачу нараховувалось грошове забезпечення у період перебування позивача у відпустці. 
При цьому, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми, яка належить до стягнення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з ГУНП в Одеській області на користь позивача заробітку за час відпустки за 2020 рік у сумі 15055,98 грн.
В свою чергу, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що йому вірно розрахована та сплачена заробітна плата у січні 2020 року. а тому, на його думку, саме з урахуванням вказаної заробітної плати має розраховуватись заробіток за відпустку у лютому 2020 року. Позивач вказує, що він має право на основну та додаткову відпустку у 2020 році та заробіток у відпустці становить 22584,15 грн.
На підставі наведеного, в апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, зокрема, про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області несплачене грошове забезпечення у відпустці за 2020 рік у сумі 22584,15 грн.
Однак, у заяві про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог від 01.10.2020 року, яка прийнята судом першої інстанції, позивачем не заявлялось вимог щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області несплаченого грошового забезпечення у відпустці за 2020 рік саме у сумі 22584,15 грн., як зазначає в апеляційній скарзі позивач, за основну та додаткову відпустку.
Під час судового розгляду справи не ставилось питання щодо стягнення забезпечення за додаткову відпустку, а заявлена до стягнення позивачем сума за відпустку - 15055,98 грн. жодним чином необґрунтована позивачем, що вірно встановлено судом першої інстанції. 
Як вже зазначалось колегією суддів, згідно вимог ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 заробіток за час відпустки за 2020 рік у сумі 15055,98 грн., а нові підстави для задоволення цих вимог та вимоги позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області несплаченого грошового забезпечення у відпустці за 2020 рік у сумі 22584,15 грн. колегія суддів не приймає до уваги на підставі ч. 5 ст. 308 КАС України, оскільки такі не заявлялись в суді першої інстанції.
Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, відповідно до укладеного 20 листопада 2015 року договору у розмірі 30000 гривень та 200000 гривень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного, що обґрунтовуючи такий розмір витрат на правову допомогу позивач послався на те, що компенсація витрат на правову допомогу не заявлялась протягом 5 років роботи у суді з приводу поновлення порушених прав позивача (справи № 815/6762/15, № 815/1593/17, № 1540/3762/18, № 420/5059/19) у зв`язку із особливістю укладеного договору від 20 листопада 2015 року та розгляду цих справ в порядку письмового провадження.
Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, витрати на правову допомогу в межах інших справ не можуть бути предметом розгляду в межах даної справи, оскільки положеннями КАС України не передбачено стягнення витрат на правову допомогу по одній справі в межах іншої справи.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, надану по справах № 815/6762/15, № 815/1593/17, № 1540/3762/18, № 420/5059/19, слід відмовити.
Щодо питання розподілу судових витрат у даній справі, а саме витрат на оплату судового збору та витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог та закриття провадження у справі у цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України. В свою чергу, в іншій частині, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правильність рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача. В свою чергу, положення ст.ст. 132-143 КАС України не передбачено можливості стягнення судових витрат, а саме витрат на оплату судового збору та витрат на правничу допомогу, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача при закритті провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України та відмови у задоволенні позову. При цьому, питання щодо повернення судового збору позивачем не ставиться. 
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню у частині вирішення заявлених вимог із закриттям провадження у справі, а в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити змін. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Одеській області – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій Головного управління Національної поліції в Одеській області при виданні наказу № 350 о/е від 10 березня 2020 року, в період його дії в частині, що стосується ОСОБА_1 протиправними, зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області внести зміни до наказу № 350 о/с в період його дії, в частині, що стосується ОСОБА_1 , виклавши його частину, що стосується стажу служби ОСОБА_1 в наступні редакції: «Відповідно до статті 78 розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» встановити станом на 01 січня 2020 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити відповідні перерахунки: Майору поліції ОСОБА_1 (0128852), старшому оперуповноваженому організаційно-методичного відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Одеській області - 21 рік 09 місяців 02 дні», стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період по 23.07.2018 року, стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору у розмірі 1681,60 грн. – скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій Головного управління Національної поліції в Одеській області при виданні наказу № 350 о/е від 10 березня 2020 року, в період його дії в частині, що стосується ОСОБА_1 протиправними, зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області внести зміни до наказу № 350 о/с в період його дії, в частині, що стосується ОСОБА_1 , виклавши його частину, що стосується стажу служби ОСОБА_1 в наступні редакції: «Відповідно до статті 78 розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» встановити станом на 01 січня 2020 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити відповідні перерахунки: Майору поліції ОСОБА_1 (0128852), старшому оперуповноваженому організаційно-методичного відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Одеській області - 21 рік 09 місяців 02 дні», стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період по 23.07.2018 року – закрити.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року – залишити без змін. 
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя 	 	Шевчук О.А.	
Судді	    	Бойко А.В.    Федусик А.Г.