Постанова
Іменем України
 
26 травня 2021 року
м. Київ 
 
справа № 727/2176/20
провадження № 61-2503св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
стягувачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
боржник - ОСОБА_4 ,
державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савка Максим Степанович, начальник Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Смотр Дмитро Олександрович,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2021 року в складі колегії суддів: Владичан А. І., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст вимог скарги
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії та рішення державного виконавця та начальника Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), боржник - ОСОБА_4 , стягувачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПАТ «Альфа-Банк».
 
Скарга мотивована тим, що у провадженні Першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області перебуває зведене виконавче провадження № 58348554 з примусового виконання виконавчого листа №755/25319/13-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 30 жовтня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошових коштів в сумі 185 233,63 грн; виконавчого листа № 2-83 виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 03 липня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 202 944,05 грн; виконавчого листа № 727/6924/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 02 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 168 429,56 грн; виконавчого листа № 727/7254/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 10 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 судового збору в сумі 243,60 грн; виконавчого листа № 720/1175/15-ц, виданого Новоселицьким районним судом Чернівецької області 21 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 530 205,80 грн; виконавчого листа №720/1174/15-ц, виданого Новоселицьким районним судом Чернівецької області 21 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 740 525,80 грн.
 
21 жовтня 2014 року за заявою ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці від 22 березня 2012 року № 2-2691 про стягнення з ОСОБА_4 боргу в сумі 164 979 грн та судових витрат на суму 1 650 грн та 120 грн, та за заявою ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 боргу у сумі 200 000 грн, судових витрат на суму 1 700 грн, 1 124,05 грн, 120 грн.
 
Загальна суму боргу за виконавчим листом №2-1700/12 та виконавчим листом № 2-83/12, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , складає 371 373,61 грн.
 
03 лютого 2018 року державним виконавцем вже було складено акт про передачу нереалізованого майна ОСОБА_2 та 03 березня 2018 року винесено постанову про передачу нереалізованого з електронних торгів майна ОСОБА_4 стягувачу ОСОБА_2 
 
05 березня 2018 року державним виконавцем було винесено постанову про скасування процесуального документа, ця обставина не спростовує факту повторності передання майна.
 
20 лютого 2020 року державний виконавець Савка М. С. виніс постанову та склав акт про передачу майна (Ѕ нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ), яке належить боржнику ОСОБА_4 , в рахунок погашення боргу стягувачу Николюк Р. С. 
 
Дії державного виконавця Савки М. С. щодо повторного винесення постанови та складення акту про передачу стягувачу ОСОБА_2 нереалізованого майна в рахунок погашення боргу вчинено з порушенням вимог статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказаною нормою не передбачено таке право чи обов`язок державного виконавця, а державний виконавець, як посадова особа зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Крім того, на розгляді у ВДВС на час винесення оскаржуваної постанови та складання оскаржуваного акту були численні звернення сторін виконавчого провадження, а саме:
від 11 лютого 2020 року заява ОСОБА_1 про повторне визначення вартості описаного і арештованого майна - відповідь надана 21 лютого 2020 року;
від 13 лютого 2020 року заява ОСОБА_1 про повернення з депозитного рахунку ДВС грошових коштів в сумі 183 523,39 грн (різниця між вартістю нереалізованого майна і сумою боргу) - відповідь надана 21 лютого 2020 року;
від 13 лютого 2020 року заява ОСОБА_7 (представника ОСОБА_1 ) про неповідомлення стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» щодо можливості залишення за собою нереалізованого на торгах майна в рахунок погашення боргу - відповідь надана 25 лютого 2020 року;
від 14 лютого 2020 року скарга ОСОБА_1 про проведення перевірки зведеного виконавчого провадження в зв`язку з переданням на СЕТАМ майна, опис якого не відповідає дійсності - відповідь надана 24 лютого 2020 року;
від 18 лютого 2020 року заява ОСОБА_2 про відвід державного виконавця Савки М. С. - відповідь надана постановою про відмову в задоволенні відводу від 25 лютого 2020 року.
 
Більше того, до моменту винесення оскарженої постанови та складання оскарженого акту в Шевченківському суді міста Чернівці (суддя Семенко О. В.) 18 лютого 2020 року було поновлено провадження у цивільній справі № 727/5932/16-ц за скаргою боржника ОСОБА_4 на дії державних виконавців у даному зведеному виконавчому провадженні, про що державному виконавцю Савка М. С. та його керівництву було відомо. Систематичні незаконні дії державних виконавців, в провадженні яких перебувало зведене виконавче провадження, призвели до того, що у представників боржника по виконавчому провадженню виникло безліч процесуальних можливостей для затягування виконавчого провадження. 
 
Вказував, що 11 квітня 2018 року ним сплачена сума коштів на депозитний рахунок ДВС, а саме різниця між вартістю спірного майна і сумою боргу, яка була внесена ним з бажанням отримати дане майно в рахунок погашення боргу. 04 листопада 2019 року державним виконавцем Савка М. С., з урахуванням постанов скасованих судом, направив листом № 48122 всім стягувачам виконавчого провадження пропозицію отримати Ѕ частину нежитлової будівлі літера «К» розташованої по АДРЕСА_2 в рахунок погашення боргу. 
 
Зазначав, що державний виконавець Савка М. С., достеменно знаючи про ту обставину, що ним та його керівництвом не розглянуті всі наведені звернення сторін виконавчого провадження, не прийнято судом рішення по справі № 727/5932/16-ц, а, отже, і не усунуті всі можливі перешкоди до вчинення виконавчих дій, виносить оскаржувану постанову та складає оскаржуваний акт, що свідчить про упередженість державного виконавця.
 
Разом з цим, ні в постанові державного виконавця Савки М. С. від 20 лютого 2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, ні у відповідному акті не зазначено порядку та строків їх оскарження. Державний виконавець у постанові обмежився загальною фразою стосовно того, що порядок та строки оскарження встановлені Законом України «Про виконавче провадження», що в свою чергу є самостійною причиною для скасування даних процесуальних документів.
 
Постановою начальника Першого ВДВС у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Смотра Д. О. від 25 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні відводу державного виконавця Савки М. С. за заявою стягувача ОСОБА_2 .
 
В оскарженій постанові про відмову в задоволенні відводу обставини викладені в заяві про відвід, жодним чином не досліджуються і не спростовуються, начальником відділу необґрунтовано наведено зміст норм щодо відводу державного виконавця, що діють на сьогоднішній день, та зроблено висновок про те, що підстав для відводу немає.
 
Крім того, в постанові не зазначено строку її оскарження. Начальник відділу у постанові обмежився загальною фразою стосовно того, що строки оскарження встановлені законодавством.
 
ОСОБА_1 просив:
визнати дії державного виконавця Першого ВДВС у м. Чернівці Савки М. С. щодо винесення 20 лютого 2020 року постанови та складання акту про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, неправомірними;
скасувати постанову та акт державного виконавця Першого ВДВС у м. Чернівці Савки М. С. від 20 лютого 2020 року про передачу майна ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу;
визнати дії начальника Першого ВДВС у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Смотра Д. О. по винесенню постанови від 25 лютого 2020 року про відмову в задоволенні відводу - неправомірними, та скасувати зазначену постанову.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 вересня 2020 року в складі судді: Семенко О. В., скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савки М. С. щодо винесення 20 лютого 2020 року постанови та складання акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якими він передав стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу Ѕ нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), яка належить боржнику ОСОБА_4 - неправомірними.
 
Скасовано постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савки М. С. від 20 лютого 2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якою він передав стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу Ѕ нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), яка належить боржнику ОСОБА_4 .
 
Скасовано акт державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савки М. С. від 20 лютого 2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, яким він передав стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу Ѕ нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), яка належить боржнику ОСОБА_4 .
 
Визнано дії начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Смотра Д. О. по винесенню постанови від 25 лютого 2020 року про відмову в задоволенні відводу - неправомірними.
 
Скасовано постанову начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Смотра Д. О. від 25 лютого 2020 року про відмову в задоволенні відводу.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дії державного виконавця Савки М С. щодо винесення постанови та складання акту про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки така постанова є передчасною та винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», через те, що державним виконавцем не перевірено правонаступника стягувача ПАТ «Укрсоцбанк», яким є АТ «Альфабанк», якому не надсилав повідомлень про хід виконавчого провадження.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2021 року апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) задоволено.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 вересня 2020 року скасовано.
 
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця та начальника Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - відмовлено.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що згідно зведеного виконавчого провадження Першого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області № 4734275 стягувачі ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 письмово заявили про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця. Згідно постанови Чернівецького апеляційного суду у справі № 727/6722/18 від 25 вересня 2019 року, яка набрала законної сили, у матеріалах зведеного виконавчого провадження відсутні відомості про виконання стягувачем ОСОБА_1 зобов`язання у п`ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. У матеріалах зведеного виконавчого провадження Першого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області № 4734275 відсутня квитанція про внесення ОСОБА_1 грошових коштів різниці між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь. Тому стягувач ОСОБА_1 , здійснивши повідомлення державного виконавця про бажання залишити за собою нереалізоване майно 21 червня 2016 року та повторно 30 червня 2016 року, вніс на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, 11 квітня 2018 року, тобто після спливу двадцяти місяців. Крім того, за обставин значного порушення строку, встановленого частиною восьмою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» для виконання стягувачем ОСОБА_1 зобов`язання внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, понад двадцять місяців останній втратив право на залишення за собою нереалізованого майна.
 
Таким чином, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 727/6722/18 встановлено відсутність підстав для передачі стягувачу ОСОБА_1 нереалізованого майна вартістю 556 897 грн, яке належить боржнику ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу. Тому доводи заявника ОСОБА_1 про наявність підстав для отримання ним нереалізованого майна належного ОСОБА_4 , у рахунок погашення боргу спростовуються висновками викладеними у постанові Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 727/6722/18.
 
Колегія суддів погодилася з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги відсутність фактичної передачі стягувачу ОСОБА_2 нереалізованого з електронних торгів майна ОСОБА_4 , оскільки та обставина, що постанова про передачу майна в рахунок погашення боргу та акт були скасовані державним виконавцем спростовує факт повторності передачі стягувачу ОСОБА_2 майна. Стягувачу ОСОБА_1 передача майна в рахунок погашення боргу визнана неправомірною і скасована, тобто, він втратив право на залишення за собою нереалізованого майна, що підтверджується постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, та відмовою державного виконавця від 12 лютого 2020 року. Разом з тим, електронні торги з примусової реалізації відбулися законно і жодною із сторін не оскаржувалися. Після реалізації майна, у зв`язку із тим, що арештоване майно не продалося, державним виконавцем було повідомлено сторони щодо залишення за собою нереалізованого нерухомого майна, від стягувачів ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсоцбанк» заяв щодо залишення за собою майна, згідно матеріалів виконавчого провадження не надходило, тому стягувачем, яка має право отримати нереалізоване майно є ОСОБА_2 . За таких обставин державним виконавцем правомірно винесено постанову від 20 лютого 2020 року, про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якою передано ОСОБА_2 Ѕ нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), за ціною перших електронних торгів 556 897 грн без врахування ПДВ.
 
Доводи про те, що на розгляді у відділі перебували численні звернення сторін виконавчого провадження, а також судом поновлено провадження по справі № 727/5932/16-ц, у зв`язку з чим державний виконавець діяв неправомірно, що свідчить про його упередженість, колегія суддів відхилила, оскільки на момент винесення оскаржених постанови та акту, зведене виконавче провадження зупинено не було, а зазначені ОСОБА_1 обставини жодним чином не зупиняють проведення виконавчих дій, а тому державний виконавець не мав законних підстав не приймати вказані процесуальні документи, оскільки б такі дії свідчили про його бездіяльність у виконавчому провадженні. Оскаржені постанова та акт прийняті із дотриманням вимог  законодавства.
 
Апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції неправильно вирішив питання щодо відводу державного виконавця, без врахування статті 23 Закону України «Про виконавче провадження». Перелік підстав, визначених частиною четвертою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», є вичерпним, і жодна із цих підстав не може застосовуватися в цьому випадку до виконавця, а тому у начальника відділу відсутні підстави для відводу державного виконавця Савки М. С. з примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 58348554.
 
Аргументи учасників справи
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову апеляційного суду та ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що 20 лютого 2020 року державний виконавець Савка М. С. виніс постанову та склав акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якими передав стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу Ѕ нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), яка належить боржнику ОСОБА_4 . Державний виконавець здійснив вказану передачу майна повторно. Дії державного виконавця щодо повторного винесення постанови та складення акту про передачу стягувачу ОСОБА_2 нереалізованого майна в рахунок погашення боргу вчинено з порушенням вимог статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказаною нормою не передбачено таке право чи обов`язок державного виконавця, а державний виконавець, як посадова особа зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Державний виконавець знаючи, що ним та його керівництвом не розглянуті всі наведені звернення сторін виконавчого провадження, не прийнято судом рішення у справі № 727/5932/16-ц, і не усунуті всі можливі перешкоди до вчинення виконавчих дій, виніс оскаржену постанову та склав оскаржений акт. Ні в постанові державного виконавця, ні у відповідному акті не зазначено порядку та строків їх оскарження. Державний виконавець у постанові обмежився загальною фразою стосовно того, що порядок та строки оскарження встановлені Законом України «Про виконавче провадження», що є самостійною підставою для скасування цих процесуальних документів.
 
Начальником відділу необґрунтовано наведено зміст норм щодо відводу державного виконавця та зроблено висновок про те, що підстав для відводу немає. Крім того у постанові не зазначено строку її оскарження. Начальник відділу у постанові обмежився загальною фразою стосовно того, що строки оскарження встановлені законодавством.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 26 квітня 2021 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права).
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що на виконанні в Першому ВДВС у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває зведене виконавче провадження № 58348554 з примусового виконання:
АСВП № 41527640 з примусового виконання виконавчого листа № 755/25319/13-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 30 жовтня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 185 233,63 грн;
АСВП № 45156793 з примусового виконання виконавчого листа № 2-83, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 03 липня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 202 944,05 грн;
АСВП № 45156138 з примусового виконання виконавчого листа № 727/6924/15-ц виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 02 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 168 429,56 грн;
АСВП № 49836049 з примусового виконання виконавчого листа № 727/7054/15-ц, виданого Шевченківським районним судом міста Чернівці 10 грудня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_4 судового збору 243,60 грн;
АСВП № 51256643 з примусового виконання виконавчого листа № 720/1175/15-ц, виданого Новоселицьким районним судом Чернівецької області 21 липня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 530 205,80 грн;
АСВП № 51107981 з примусового виконання виконавчого листа № 720/1174/15-ц, виданого Новоселицьким районним судом Чернівецької області 21 липня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 740 525,80 грн.
 
20 жовтня 2014 року до Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ надійшла заява ОСОБА_6 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2012 року № 2-2691 про стягнення з ОСОБА_4 боргу у сумі 164 979 грн, судових витрат 1 650 грн та 120 грн витрат ІТЗ, на підставі чого державним виконавцем 21 жовтня 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
 
20 жовтня 2014 року до Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2012 року № 2-83 про стягнення з ОСОБА_4 боргу у сумі 200 000 грн, судових витрат 1 700 грн, витрат на проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 1 124,05 грн та 120 грн витрат ІТЗ, на підставі чого державним виконавцем 21 жовтня 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
 
23 травня 2016 року до ВДВС Чернівецького МУЮ надійшла заява ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Новоселицького районного суду Чернівцької області від 21 липня 2015 року № 720/1174/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 боргу у сумі 740 525,80 грн, на підставі чого 23 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
 
Постановою державного виконавця від 25 листопада 2014 року по зведеному виконавчому провадженню накладено арешт на все нерухоме майно боржника (номер запису про обтяження 7811591).
 
Актом опису й арешту майна від 05 грудня 2014 року 1/2 частину нежитлової будівлі загальною площею 368,00 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 описано та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 під підпис. 
 
11 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову та призначено ОСОБА_10 експертом, суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для участі у виконавчому провадженні.
 
Згідно звіту № 457 від 09 грудня 2015 про оцінку майна: 1/2 частини нежитлової будівлі літ. К по АДРЕСА_2 ринкова вартість вказаного майна становить 556 897 грн без ПДВ.
 
23 грудня 2015 року сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення про вартість арештованого майна.
 
20 січня 2016 року направлено заявку на реалізацію арештованого майна по зведеному виконавчому провадженню № 47634275.
 
Електронні торги з реалізації Ѕ частини нежитлової будівлі літер «К» по АДРЕСА_2 , призначені на 17 березня 2016 року, 13 квітня 2016 року, 17 травня 2016 року, не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
 
06 червня 2016 року сторонам виконавчого провадження направлено листа з пропозицією вирішити питання щодо залишення за собою непроданого майна в рахунок погашення боргу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалось на реалізацію. Підписи на листі свідчать про отримання даного листа представниками стягувачів. ОСОБА_11 - представник ОСОБА_3 отримала листа 07 червня 2016 року, ОСОБА_12 - представник ОСОБА_6 та ОСОБА_1 отримав листа 08 червня 2016 року, ОСОБА_13 - представник ОСОБА_2 отримала листа 10 червня 2016 року.
 
Листом від 14 червня 2016 року представник ОСОБА_13 яка діє в інтересах стягувача ОСОБА_2 , письмово повідомила ВДВС, що стягувач ОСОБА_2 бажає отримати арештоване нерухоме майно 1/2 частину нежилого приміщення будівлі літера «К» за адресою АДРЕСА_2 , за початковою ціною 556 897 грн в якості погашення боргу по виконавчому листу № 720/1174/15-ц від 21 липня 2015 року Новоселицького районного суду Чернівецької області.
 
Листом від 21 червня 2016 року представник ОСОБА_12 , який діє в інтересах стягувачів ОСОБА_6 , ОСОБА_1 заявив про своє бажання залишити за його довірителями нереалізоване майно, 1/2 частину нежилого приміщення будівлі літера «К» за адресою АДРЕСА_2 , за початковою ціною 556 897 грн.
 
Листом від 24 червня 2016 року представник ОСОБА_12 , який діє в інтересах стягувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , заявив про бажання залишити за його довірителями ОСОБА_6 та ОСОБА_1 нереалізоване майно 1/2 частину нежилого приміщення будівлі літера «К» за адресою АДРЕСА_2 , за початковою ціною 556 897 грн. 
 
Згідно матеріалів зведеного виконавчого провадження станом на 07 липня 2016 року інші стягувачі не заявляли про бажання залишити за собою нереалізоване арештоване нерухоме майно за початковою ціною - 556 897 грн.
 
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення прав вимоги від 11 березня 2014 року за виконавчим листом № 2-1700/12 від 29 грудня 2013 року, Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 168 429,56 грн.
 
Постановою державного виконавця першого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Савка М. С. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 25 квітня 2018 року передано стягувачу ОСОБА_1 в рахунок боргу за виконавчим листом № 2-1700/12, виданим Шевченківським районним судом м. Чернівці 27 грудня 2013 року, нерухоме майно Ѕ частини нежитлової будівлі приміщення літ. К по АДРЕСА_2 на суму 556 897 грн, що належить боржнику ОСОБА_4 
 
25 квітня 2018 року державним виконавцем складено акт про передачу майна ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу.
 
11 травня 2018 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. оформлено ОСОБА_1 свідоцтво ННА НОМЕР_1 про право власності на нерухоме майно - Ѕ частини нежитлової будівлі літера К, розташованої по АДРЕСА_1 .
 
Вказані постанова та акт державного виконавця про передачу в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 оскаржувалися в судовому порядку боржником у зведеному виконавчому провадженні ОСОБА_4 та були скасовані постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, яка набрала законної сили.
 
20 лютого 2020 року державний виконавець Савка М. С. виніс постанову та склав акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якими передав стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу Ѕ нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ).
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
 
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 752/1115/17 (провадження № 14-175цс19) вказано, що:
«правовідносини сторін регулювалися Законом № 606-XIV, чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно із статтею 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статей 32, 52 Закону № 606-XIV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
За загальним правилом (частина перша статті 62 цього Закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.
Порядок реалізації арештованого майна передбачений частиною шостою статті 62 Закону № 606-XIV у якій визначено, що уразі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.
Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 згаданого Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт.
При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 62 Закону № 606-XIV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).
З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону № 606-XIV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).
Саме такі висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 16 листопада 2016 року (провадження № 6-1655цс16) та від 14 червня 2017 року (провадження № 6-1804цс16), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для відступу від цих висновків».
 
У постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 6-1804цс16 зазначено, що: 
«Закон № 606-XIV допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 62 Закону № 606-XIV).
Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 Закону № 606-XIV). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 62 цього Закону).
Разом з тим частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду.
Оскільки право на нерухоме майно вже оформлено на стягувача, то ефективним способом захисту прав боржника могло б стати пред`явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада2016 року у справі № 6-1655цс16.
Згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.
Оскільки предметом розгляду за скаргою ОСОБА_1 були дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження), то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення цими особами позову, у зв`язку з чим у цій частині скаргу на дії державного виконавця суд мав залишити без розгляду і роз`яснити заявниці можливість вирішення спору в позовному провадженні.
Ураховуючи зазначене, а також той факт, що подання боржником скарги на рішення та дії державного виконавця не забезпечує йому відновлення порушених прав на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення, суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.
Отже, судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій підлягають скасуванню із залишенням скарги ОСОБА_1 без розгляду. Також необхідно повідомити ОСОБА_1, що подання скарги на рішення та дії державного виконавця не забезпечує їй відновлення порушених прав на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення, а тому їй слід звернутися до суду за захистом своїх прав із відповідним позовом у порядку позовного провадження».
 
У справі, що переглядається, предметом скарги є дії та рішення державного виконавця щодо винесення постанови та складання акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Враховуючи, що вимоги скарги на дії державного виконавця щодо винесення постанови та складання акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу спрямовані на втрату чинності цих документів, які пов`язані з реалізацією арештованого майна боржника, що є підставою для виникнення прав та обов`язків інших осіб, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав. При цьому, ефективним способом захисту прав стягувача є пред`явлення до суду позову із залученням до участі у справі інших стягувачів, боржника та державного виконавця як відповідачів, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень. Тому зазначені вимоги скарги мають вирішуватися в порядку позовного провадження, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, у зв`язку із цим скаргу в цій частині належить залишити без розгляду.
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що у начальника відділу відсутні підстави для відводу державного виконавця Савки М. С. з примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 58348554, передбачених частиною четвертою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».
 
За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні вимог скарги про визнання дії начальника Першого ВДВС у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Смотра Д. О. по винесенню постанови від 25 лютого 2020 року про відмову в задоволенні відводу - неправомірними, та скасування цієї постанови.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржені рішення у частині вимог скарги на дії державного виконавця щодо винесення постанови та складання акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу скасувати і скаргу у частині цих вимог залишити без розгляду; оскаржену постанову апеляційного суду у частині вимог скарги про визнання дії по винесенню постанови про відмову в задоволенні відводу неправомірними та скасування цієї постанови залишити без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 вересня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2021 року у частині вимог скарги ОСОБА_1 про: визнання дій державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савки Максима Степановича щодо винесення 20 лютого 2020 року постанови та складання акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якими він передав стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу Ѕ нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), яка належить боржнику ОСОБА_4 - неправомірними; скасування постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савки Максима Степановича від 20 лютого 2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якою він передав стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу Ѕ нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), яка належить боржнику ОСОБА_4 ; скасування акту державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савки Максима Степановича від 20 лютого 2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, яким він передав стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу Ѕ нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), яка належить боржнику ОСОБА_4 , скасувати, а вимоги скарги у цій частині залишити без розгляду.
 
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2021 року у частині відмови в задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 про визнання дії начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Смотра Дмитра Олександровича по винесенню постанови від 25 лютого 2020 року про відмову в задоволенні відводу неправомірними та скасування постанови начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Смотра Дмитра Олександровича від 25 лютого 2020 року про відмову в задоволенні відводу залишити без змін.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 вересня 2020 року та постанова Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2021 року в скасованій частині втрачають законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
М. М. Русинчук
 
М. Ю. Тітов