Ухвала
 
14 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 598/873/19
провадження № 61-5160cк21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року, додаткове рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2020 року у складі судді Гудими І. В., та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Сташків Б. І., Хома М. В., Щавурська Н. Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину гаража, загальною площею 38,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22928797).
 
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, у якій, з урахуванням уточнених вимог, просив провести поділ спільного майна подружжя, а саме стягнути з ОСОБА_1 на його користь 72 500,00 грн у рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Chevrolet Epika, державний номерний знак НОМЕР_1 , залишивши вказаний автомобіль у власності ОСОБА_1 . 
 
Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог щодо стягнення частини витрат по Угоді №0316225 від 31 березня 2010 року з ТОВ «Авто Просто» залишено без розгляду.
 
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину гаража, площею 38,5 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22928797). Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 768,40 грн сплаченого судового збору.
 
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 72 500,00 грн в рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Chevrolet Epika, державний номерний знак  НОМЕР_1 , залишивши у власності ОСОБА_1 указаний транспортний засіб. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 768,40 грн сплаченого судового збору.
 
Додатковим рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
 
Постановою рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року та додаткове рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2020 року залишено без змін. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції. 
 
26 березня 2021 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року, додаткове рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та стягнення судового збору, постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, змінити додаткове рішення суду першої інстанції.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Ціна позову у справі № 598/873/19 не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року про можливість її оскарження у касаційному порядкуне є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року, додаткове рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                В. І. Крат
 
                                                                                                                        Н. О. Антоненко
 
                                                                                                      М. М. Русинчук