Ухвала
 
13 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 646/2661/20
провадження № 61-4799ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова 
від 21 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз») про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював у Східному регіоні Філії «Оператор газотранспортної системи України» АТ «Укртрансгаз» на посаді провідного інженера сектору обслуговування засобів автоматизації з 01 червня 2019 року, згідно з наказом від 30 травня 2019 року № 317 К. Загальний стаж роботи у газовій промисловості України складає 22 роки 02 місяці 16 днів. Наказом 
від 06 квітня 2020 року № 339 К його звільнено з роботи з 06 квітня 2020 року у зв`язку із скороченням чисельності і штату працівників АТ «Укртрансгаз» на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Крім того, у вказаному наказі зазначено: 1) наказ про наступне звільнення за скороченнями чисельності і штату працівників від 16 грудня 2019 року № 897; 
2) попередження про вивільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників; 
3) подання Голові первинної профспілкової організації Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» (далі - УМГ «Харківтрансгаз») від 13 березня 
2020 року № 2001ВИХ-20-149.
 
16 грудня 2019 року тимчасово виконуючий обов`язки президента АТ «Укртрансгаз» Олексієнко С. О. підписав наказ № 896 про заходи у зв`язку з припиненням діяльності з транспортування природного газу АТ «Укртрансгаз». Вказаний наказ № 896 передбачає з 01 січня 2020 року скорочення штатних посад філій АТ «Укртрансгаз»: «Оператор газотранспортної системи України» та п`яти Управлінь Магістральних Газопровідних України. Вказаний наказ йому не доведений, у зв`язку з чим направлено адвокатський запит від 31 січня 2020 року № 1, у якому було прохання надати копію наказу № 896 з додатками: Додаток 1 («зміни до штатних розписів філії «ОГТСУ» АТ «Укртрансгаз»). Такий додаток до наказу не надано.
 
15 січня 2020 року тимчасово виконуючий обов`язки президента АТ «Укртрансгаз» Олексієнко С. О. підписав наказ № 18 про затвердження Регламенту про організацію роботи Комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі при вивільненні у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників. В адвокатському запиті від 31 січня 2020 року № 1 зазначено також прохання надати копію наказу № 18 із усіма додатками, а також результати роботи та персональний висновок Комісії щодо працівників філії «ОГТСУ» ОСОБА_1 . Результатів комісії не надано. 20 січня 2020 року підписаний наказ тимчасово виконуючим обов`язки президента АТ «Укртрансгаз» Олексієнком С. О. № 23 про організацію повідомлень працівників АТ «Укртрансгаз» про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників АТ «Укртрансгаз». 23 січня 2020 року ОСОБА_1 вручено письмове попередження про наступне вивільнення.
 
Позивач зазначав, що він має переважне право на залишення на роботі 
(стаття 42 КЗпП України), оскільки на його утриманні знаходиться троє малолітніх дітей, у сім`ї більше ніхто не має інших працівників із самостійним заробітком, наявність тривалого безперервного стажу в галузі. Відповідні критерії визначення переважного права на залишення на роботі визначені і пунктом другим Регламенту. При цьому, роботодавець має право в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї на цих підставах кваліфікованого працівника. В усіх випадках звільнення за пунктом першим статті 40 КЗпП України проводиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою ІІІ-А КЗпП України. Результати роботи комісії АТ «Укртрансгаз» із визначення переважного права працівників на залишення на роботі та прийняте рішення щодо ОСОБА_1 , який має право на перевагу в залишення на роботі, не відомо.
 
13 березня 2020 року голові первинної профспілкової організації (далі - ППО) філії УМГ «Харківтрансгаз» Стежкіну М. М. надійшло подання від 13 березня 2020 року 
№ 2001ВИХ-20-149 від виконуючого обов`язки генерального директора філії «ОГТСУ» Михалевича О. Т. про надання згоди ППО УМГ «Харківтрансгаз» на звільнення ОСОБА_1 . Станом на 20 січня 2020 року кількість працівників філії «ОГТСУ» членів ППО апарату УМГ «Харківтрансгаз», які підлягали вивільненню становила більше 7 % від загальної кількості працюючих працівників. Згідно з 
пунктом 2.3 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, НАК «Нафтогаз України» і профспілкою працівників нафтової і газової промисловості України на 2012-2014 роки та яка є чинною, згоду на вивільнення такої кількості працівників має надавати президія Центральної ради профспілки. Проте, працівники, які підлягають вивільненню, із згодою президії Центральної ради профспілки не ознайомлені та взагалі невідомо чи згода президії надавалася. При цьому, подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Про зазначене подання йому не відомо. Крім того, згідно з пунктом 2.3 галузевої угоди, ППО УМГ «Харківтрансгаз» не приймає рішення про надання або ненадання згоди на вивільнення працівника. З метою запобігання порушення прав працівників та чинної галузевої угоди голова ППО УМГ «Харківтрансгаз» Стежкін М. М. того ж дня на вказане подання 31 березня 
2020 року надіслав лист № 2101ВН-20-205 на адресу виконуючого обов`язки генерального директора філії «ОГТСУ» Михалевича О. Т. про виконання 
пункту 2.3 галузевої угоди, у якому зазначив, що станом на 20 січня 2020 року кількість працівників філії «ОГТСУ» членів ППО апарату УМГ «Харківтрансгаз», які підлягали вивільненню, становила більше 7 % від загальної кількості працюючих працівників. Згідно з пунктом 2.3 галузевої угоди згоду на вивільнення такої кількості працівників має надавати президія Центральної ради профспілки, вивільнення працівників повинно бути проведено з додержанням вимог законодавства та умови отримання згоди президії Центральної ради Профспілки, яка має бути додана до пакету документів з ознайомленням працівниками, що підлягають звільненню. Цих умов галузевої угоди та вимог законодавства не виконано.
 
У зв`язку з викладеним, позивач зазначав, що його звільнення відбулося без виконання умов Регламенту щодо визначення переважного права на залишення на роботі та без подання та прийняття рішення відповідною профспілковою організацією, яка і не приймала такого рішення щодо надання чи ненадання згоди на розірвання трудового договору, чим порушено вимоги статті 43 КЗпП та 
статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
 
Із урахуванням наведених обставин, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки генерального директора філії «ОГТСУ» Михалевича О. Т. від 06 квітня 2020 року № 339 К про звільнення ОСОБА_1 та поновити його на посаді, яку він раніше займав, а також виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 17 лютого 
2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що роботодавець діяв у межах повноважень та відповідно до вимог чинного трудового законодавства, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.
 
22 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                        v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.
 
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статями 389, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі повернути заявнику. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     О. В. Ступак