22-ц/804/1149/21 
                                                                                266/3935/20 
                                               
Головуючий у І інстанції Федотова В.М. Єдиний унікальний номер 266/3935/20     
Номер провадження 22-ц/804/1149/21 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

20 травня 2021 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В.М.,
суддів   Лопатіної М.Ю., 
   Мальцевої Є.Є.,
секретар  Сікора М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони Регіонального Управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України про зобов`язання повторно розглянути заяву та ухвалити рішення щодо зарахування до списку осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень, визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії військової частини № НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони від 26 червня 2020року про відмову у виплаті компенсації за належне для отримання жиле приміщення, зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення, відшкодування судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі житлової комісії Маріупольського загону морської охорони про визнання протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони (протокол №6 від 26.06.2020р.) в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони (протокол №6 від 26.06.2020р.) про відмову позивачу у виплаті компенсації за належне для отримання жиле приміщення, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони в особі житлової комісії повторно розглянути його заяву та прийняти рішення щодо його зарахування до списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за належне йому жиле приміщення, відповідно до Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 02.09.2015р. № 728, стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначав, що він з 09 лютого 1998 року по 01 серпня 2019 року проходив військову службу на офіцерській посаді в Маріупольському загоні морської охорони, в період з 07.04.2014р. по 30.04.2018р. безпосередньо приймав участь у проведенні антитерористичної операції у складі військової частини НОМЕР_1 . Наказом 23 загону морської охорони від 27 червня 2019року №181-ос був  звільнений в запас на підставі підпункту «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. Остаточною датою проходження військової служби є 01 серпня 2019року. Вислуга років становить 35 років 11 місяців 22 дні, з них пільгових 10 років 03 місяці 14 днів. Крім того вказував, що перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (квартирному обліку) у Маріупольському загоні морської охорони з 09.11.2015року (зі збереженням дати попередньої постановки з 18.08.2001року) складом сім`ї одна особа, а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання житлових приміщень з 09 листопада 2015 року. Враховуючи наведене вважає, що згідно Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 02.09.2015р. №728, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має право на отримання житла або компенсації, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначає, що суд відмовляючи у задоволенні його позову не звернув уваги на те, що позивач має вислугу на військовій службі більше 25 років, а тому фактично відповідає визначеним критеріям для отримання грошової компенсації за неотримане службове житло. Крім того вважає, що висновок суду щодо втрати ним права знаходитись на квартирному обліку після звільнення на підставі пп. «а», п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є помилковим та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що вимоги, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки  позивач невірно тлумачить п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 2 «Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення».
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Линнік В. В., які просили скаргу задовольнити, пояснення представника військової частини № 1472 Маріупольського загону морської охорони Регіонального Управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України Горлінський О. Й., який просив залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 звільнено із військової служби у запас на підставі підпункту «а» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку дії контракту, він позбавлений права залишатися на квартирному обліку, оскільки підставою для звільнення в запас було закінчення строку дії контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційний заходів, як того передбачає Закон.
З таким висновком суду не погодитися не можна.
Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з 09 лютого 1998 року по 01 серпня 2019 року проходив військову службу на офіцерській посаді в Маріупольському загоні морської охорони Регіонального управління морської охорони Державної прикордонної служби України та звільнений в запас на підставі підпункту «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 17).
Позивач також з 18 серпня 2008 року перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а також перебуває у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень та продовжує перебувати й після звільнення (а.с. 21).
В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про зарахування його до списку осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень, проте рішенням житлової комісії Маріупольського ЗМО від 06 грудня 2019 року йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав (а.с. 63).
Організація забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців – осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових  умов, в органах Державної прикордонної служби України після звільнення здійснюється на підставі Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженій Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 1040 від 20 грудня 2007 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 року за № 16/14707.
Відповідно до п. 4.2 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України (далі за текстом – Інструкція), в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби, правом позачергового одержання житлових приміщень користуються особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до 1 та 2 категорій, а також військовослужбовці, зазначені в пункті 3.12 цієї Інструкції.
Пунктом 3.12 Інструкції визначено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом  здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку в органі Державної прикордонної служби до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування органу Державної прикордонної служби - у військовому комісаріаті та користуються правом позачергового одержання житла.
Таким чином, правом на позачергове одержання житла користуються військовослужбовці, які віднесені до 1 та 2 категорії осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи або звільненні з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів.
Оскільки позивача звільнено в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що він не належить до осіб, які мають право на позачергове одержання житла.
Механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення врегульований Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 728 від 02 вересня 2015 року (далі за текстом – Порядок).
Дія цього Порядку поширюється на: військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років, та членів їх сімей; осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі, та членів їх сімей; сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби; сім`ї померлих осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів (пункт 2 Порядку).
Таким чином, оскільки позивач на теперішній час не є військовослужбовцем та звільнений у запас з інших підстав, ніж передбачені у п. 2 Порядку, своє право на грошову компенсацію за належне йому для отримання жиле приміщення він втратив після звільнення з військової служби, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні й цих позовних вимог.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального  права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не належать до тих підстав, з якими закон пов`язує  можливість скасування чи зміни рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 25 травня 2020 року.

Судді       В. М. Барков

Є. Є. Мальцева

М. Ю. Лопатіна