СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2021 р.                                                                  Справа № 905/1612/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя  Пуль О.А.,
за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "Easycon" апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Луганська теплова електрична станція" (вх. №1224 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.03.2021 у справі №905/1612/20, постановлену у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Ніколаєвою Л.В., повний текст підписано 29.03.2021, 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго", м. Курахове Донецької області,
про стягнення 148 746 882,27 грн
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.03.2021 у справі №905/1612/20 позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Луганська теплова електрична станція" (від 29.03.2021 вх. №5994/21) та додані до неї документи повернуто заявнику на підставі частини 6 статті 180 ГПК України.
Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.03.2021 у справі №905/1612/20 та направити справу (позовну заяву) для розгляду до суду першої інстанції. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Луганська теплова електрична станція" (вх. №1224 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.03.2021 у справі № 905/1612/20; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 15.06.2021.
01.06.2021 до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №6338), в якому позивач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Луганська теплова електрична станція" залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін. В обґрунтування своєї правової позиції позивач вказує, зокрема, на те, що при зверненні до суду із позовною заявою апелянт не заявляв вимог щодо предмета первісного позову та заявлені ним вимоги не є конкуруючими відносно первісних вимог позивача, а також вважає, що така заява фактично є зустрічним позовом, процесуальним правом на подання якого наділений відповідач, а не третя особа. За таких обставин, вважає, що позов ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" не є позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у розумінні статті 49 ГПК України. 
01.06.2021 до апеляційного господарського суду засобами електронного зв`язку від НАК "Нафтогаз України" надійшла заява від 31.05.2021 вих. 39/5-3987-21 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів за допомогою системи "Easycon", яка задоволена ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2021. Вказана заява також надійшла засобами поштового зв`язку.
10.06.2021 до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку від ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів за допомогою системи "Easycon", яке ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 задоволено.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021 у зв`язку з відпусткою судді Шевель О.В. здійснено повторний розподіл судової справи № 905/1612/20 та визначено наступний склад колегії суддів для її розгляду: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А. 
Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 15.06.2021 розпочалось в режимі відеоконференції за участю представника ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС", який надав пояснення щодо обставин справи з урахуванням доводів апеляційної скарги, підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі. Представник позивача зазначив про законність ухвали місцевого господарського суду та заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на неї, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС", а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.3, а.с. 155).
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянта та позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.
З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2020 року позивач – Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернувся до Господарського суду Донецької області із позовною заявою від 21.08.2020 вих. № 39/5-1303-20 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" заборгованості за договором №5456/19-ЕЕ-20 постачання природного газу від 26.07.2019 на загальну суму 148746882,27 грн (т.1, а.с. 1-9).
Позовні вимоги з посиланням на приписи статей 11, 509, 526, 530, 610, 612, 655, 692 Цивільного кодексу України, статей 173, 175, 174, 193 Господарського кодексу України обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №5456/19-ЕЕ-20 постачання природного газу від 26.07.2019 в частині своєчасної та повної оплати природного газу, у зв`язку з чим сума простроченого та несплаченого основного боргу складає 148746882,27 грн. 
До матеріалів позовної заяви додано, зокрема, копію договору №5456/19-ЕЕ-20 постачання природного газу від 26.07.2019, укладеного між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (споживач), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору (т.1, а.с.15-23).
Відповідно до пункту 3.8 цього договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу. В акті приймання-передачі природного газу, ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього договору). 
За умовами пункту 3.9 договору споживач зобов`язався надати постачальнику не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, зокрема, підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно з цим договором і з урахуванням пункту 3.8 цього договору, його фактична ціна та вартість.
Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді (п. 3.11 договору). 
Водночас,  у розділі 4 цього договору врегульовані питання щодо ціни природного газу. 
Відповідно до пункту 4.1 договору ціна (без урахування тарифів на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється відповідно до вимог Положення та інших нормативно-правових актів і визначається в Прейскуранті на природний газ із ресурсів Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" під час виконання компанією обов`язків постачати природний газ споживачам, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на компанію відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" (далі – прейскурант). Прейскурант розміщується на офіційному веб-сайті постачальника.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності).
У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства та/або тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, вони є обов`язковими для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.
Згідно з пунктом 4.2 договору ціна за 1000 куб.м природного газу становить: з 01 липня 2019 року по 31 липня 2019 року (включно) – 4905,675 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20%. Усього разом з податком на додану вартість – 5886,31 грн. 
Відповідно до пункту 4.3 договору до ціни газу, зазначеної в пункті 4.2 цього договору, додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 – 157,19 грн за 1000 куб.м на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 188,63 грн за 1000 куб.м на добу.
Згідно з пунктом 4.4 договору споживач зобов`язується сплатити за цим договором з урахуванням ціни на природний газ, зазначеної у пункті 4.2 цього договору, та тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, зазначеного в пункті 4.3 цього договору. З 01 липня 2019 року по 31 липня 2019 року (включно) -5062,865 грн за 1000 куб.м без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 6075,44 грн за 1000 куб.м. 
Відповідно до умов пункту 4.5 договору ціни на природний газ, зазначені в прейскуранті, є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію (з дати, зазначеної у відповідному прейскуранті). Споживач самостійно відслідковує інформацію щодо цін на відповідний розрахунковий період (місяць постачання) і вважається повідомленим про зміну цін з дати розміщення інформації на веб-сайті постачальника, але не пізніше дати введення їх в дію, або з дати направлення на електронну адресу споживача (зазначену в п. 12 цього договору) проекту додаткової угоди, інформаційного повідомлення тощо. У разі якщо споживач не погоджується на відповідні зміни, він має право змінити постачальника відповідно до порядку, передбаченого у пункті 2.10 цього договору.     
Загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування (п.4.6 договору). 
Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу. 
За твердженням позивача, на виконання умов договору №5456/19-ЕЕ-20 постачання природного газу від 26.07.2019 у власність відповідача передано природний газ в обсязі 72461,488 тис.куб.м загальною вартістю 414153823,84 грн. При цьому, вказує на те, що ціна газу в кожному періоді поставки була врегульована відповідно до розділу 4 договору та відповідала Прейскуранту на природний газ із ресурсів Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на відповідний період, а тому у відповідності до пункту 4.5 договору була обов`язковою для проведення розрахунків за поставлений природний газ між позивачем та відповідачем.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.09.2020 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1612/20 (т.1, а.с.185). 
В подальшому, до Господарського суду Донецької області від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" надійшла зустрічна позовна заява від 30.10.2020 за вх. №20852/20 про зобов`язання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підписати акти приймання-передачі газу за договором №5456/19-ЕЕ-20 постачання природного газу від 26.07.2019 в редакції ТОВ "ДТЕК Східенерго" (т.2, а.с. 68-69).
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 09.11.2020, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2021, зустрічну позовну заяву від 30.10.2020 за вх. № 20852/20 повернуто ТОВ "ДТЕК Східенерго" на підставі частин першої, шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України через порушення заявником строку для подання зустрічного позову та без клопотання про його поновлення (т.2, а.с. 107, 222-227). 
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 17.03.2021, зокрема, визначено дату та час підготовчого засідання 29.03.2021, про що повідомлено учасників справи (т.2, а.с. 11). 
Водночас, 29.03.2021 до місцевого господарського суду засобами електронного зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Луганська теплова електрична станція" надійшла позовна заява до відповідача-1 – НАК "Нафтогаз України", та відповідача-2 – ТОВ "ДТЕК Східенерго", в якій заявник просив суд прийняти дану позовну заяву до розгляду разом з первісним позовом у справі №905/1612/20; залучити ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" в якості третьої особи з самостійними вимогами у справі № 905/1612/20; визнати пункт 4.5 договору №5456/19-ЕЕ-20 постачання природного газу від 26.07.2019 недійсним (т.3, а.с. 26-34).
В обґрунтування наявності підстав для вступу ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, заявник вказує на те, що постановою НКРЕКП від 30.06.2020 №1253 прийнято рішення про видачу ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" ліцензії на виробництво електричної енергії з використанням обладнання цілісного майнового комплексу Луганської ТЕС, що обумовлює перехід боргових зобов`язань за спожиті енергоносії від ТОВ "ДТЕК Східенерго", як попереднього користувача цілісного майнового комплексу Луганської ТЕС, до нового користувача ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС". За цих обставин, на думку заявника, рішення по справі №905/1612/20 буде безпосередньо впливати на ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" в якості нового ліцензіату (виробника електричної енергії на потужностях Луганської теплової електричної станції), до якого перейдуть боргові зобов`язання попереднього ліцензіату зі сплати платежів за спожиті енергоносії. 
Позовні вимоги ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" обґрунтовані тим, що пункт 4.5 договору №5456/19-ЕЕ-20 постачання природного газу від 26.07.2019 щодо визначення вартості газу шляхом використання прейскуранту цін, розміщеного на офіційному сайті Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", суперечить статті 61 Конституції України та частини 1 статті 203 ЦК України, ставить сторін договору в нерівне становище, оскільки затверджується НАК "Нафтогаз України" в односторонньому порядку, є дискримінаційним по відношенню до ТОВ "ДТЕК Східенерго", а тому підлягає визнанню недійсним. 
29.03.2021 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Луганська теплова електрична станція" (від 29.03.2021 вх. №5994/21), на підставі частини 6 статті 180 ГПК України (т.3, а.с. 85-86).
Вказана ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що позов ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" у розумінні статті 49 Господарського процесуального кодексу України не може бути прийнятий в якості позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, оскільки заявлені третьою особою вимоги не спрямовані на предмет за первісним позовом; вказана позовна заява має ознаки самостійного або ж зустрічного позову у розумінні ГПК України з відмінними ніж у справі № 905/1612/20 предметом та підставами, що відповідно унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про повернення позову третьої особи, що заявила самостійні вимоги на предмет спору. Заявник вказує на те, що рішення по справі №905/1613/20 буде безпосередньо впливати на права ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" як нового ліцензіату (виробника електричної енергії на потужностях Луганської теплової електричної станції), до якого перейдуть боргові зобов`язання за спірним договором попереднього ліцензіату з оплати спожитих енергоносіїв (ТОВ "ДТЕК Східенерго"). На думку апелянта, укладання сторонами договору з дискримінаційними умовами відносно покупця газу призвело до безпідставного покладання на споживача обов`язку погашення неіснуючої заборгованості ТОВ "ДТЕК Східенерго", у зв`язку з чим підлягають визнанню недійсними окремі положення договору. Крім того, заявник апеляційної скарги звертає увагу, що постанова НКРЕКП від 02.09.2020 №1661, якою скасовано постанову НКРЕКП від 30.06.2020 №1253, на даний час оскаржується в судовому порядку, а тому вважає передчасним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для прийняття позовної заяви ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС".
Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (пункт 24).
У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя. Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що "право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддано обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 27 рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, пункт 22 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина 3 статті 3 ГПК України).
Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч 2 ст. 4 ГПК України).
Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, статті 4 Господарського процесуального кодексу України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом. 
Відтак, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі, а отже, реалізація права на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, чинного на час вчинення відповідних процесуальних дій.
Розділом I "Загальні положення" Господарського процесуального кодексу України, зокрема, передбачено основні положення (глава 1, ст.ст. 1-19), врегульовано питання щодо юрисдикції господарських судів (глава 2, ст.ст. 20-31) та визначено учасників судового процесу (глава 4, ст.ст. 41-72).
Склад учасників справи в господарському процесі визначено статтею 41 Господарського процесуального кодексу України, а саме відповідно до частини 1 цієї статті у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
За приписами статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Водночас, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем інша особа (третя особа) з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору.
Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, у справу, врегульовано нормами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.
За приписами частин першої-четвертої статті 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу в справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку. 
До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу (частина 5 статті 49 ГПК України).
Отже, позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що безпосередньо вказують положення частини п`ятої статті 49 та частини четвертої статті 180 ГПК України. 
Відповідно до цих норм, до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу, за змістом частини 4 якої зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.
Відповідно до частин другої та третьої статті 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.
Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.
Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.
Такий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 916/3245/17. 
Враховуючи викладене, зміст частини першої статті 49 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що необхідною умовою набуття іншою особою статусу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є дотримання таких критеріїв як: 1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору); 2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).
Дотримання цих критеріїв підлягає оцінці та з`ясуванню під час прийняття рішення щодо вступу у справу третьої особи з самостійними вимогами (аналогічний висновок наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2019 у справі № 910/12463/18, від 27.09.2019 у справі № 904/323/19, від 05.12.2019 у справі №911/3132/17, від 11.11.2020 у справі № 912/2751/16).
Отже, в контексті наведеного, колегія суддів зазначає, що предметом спору за первісним позовом НАК "Нафтогаз України" є стягнення заборгованості з ТОВ "ДТЕК Східенерго" за договором №5456/19-ЕЕ-20 постачання природного газу від 26.07.2019, укладеного між НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ТОВ "ДТЕК Східенерго" (споживач); жодних інших майнових або немайнових вимог НАК "Нафтогаз України" в межах судової справи № 905/1612/20 не заявляла. Тобто, спір виник внаслідок неналежного та несвоєчасного виконання зобов`язань ТОВ "ДТЕК Східенерго" щодо оплати поставки природного газу за цим договором. 
Натомість, ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС", звертаючись до господарського суду в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в порядку статті 49 ГПК України подало позов до НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "ДТЕК Східенерго", в якому просило визнати пункт 4.5 укладеного між позивачем та відповідачем договору №5456/19-ЕЕ-20 постачання природного газу від 26.07.2019 щодо визначення ціни за природний газ на підставі прейскуранту недійсним.
Тобто, ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" не заявляло вимог щодо предмета первісного позову НАК "Нафтогаз України" до ТОВ "ДТЕК Східенерго", не переслідувало мети вирішити первісний спір на свою користь та заявлені ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" вимоги не є конкуруючими відносно вимог НАК "Нафтогаз України".
Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками господарського суду Донецької області, що позов ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" є таким, що спрямований на можливе повне або часткове виключення задоволення первісного позову НАК "Нафтогаз України", а отже, за своєю суттю цей позов фактично є зустрічним, процесуальним правом на подання якого наділений лише відповідач у цій справі – ТОВ "ДТЕК Східенерго".
Крім того, ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження своїх доводів щодо переходу зобов`язань зі сплати заборгованості за договором №5456/19-ЕЕ-20 постачання природного газу від 26.07.2019 від ТОВ "ДТЕК Східенерго", як попереднього користувача цілісного майнового комплексу Луганської теплової електричної станції, до ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС"; не спростовано висновків суду першої інстанції щодо скасування постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП), від 02.09.2020 №1661 постанови НКРЕКП №1253 від 30.06.2020, на яку посилається заявник та відповідно до якої прийнято рішення про видачу ліцензії на виробництво електричної енергії з використанням обладнання цілісного майнового комплексу Луганської теплової електричної станції.  
З огляду на вищезазначені обставини, суд першої інстанції, оцінивши дотримання вищевказаних критеріїв ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" та вирішуючи питання щодо вступу у справу третьої особи із самостійними вимогами дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" відповідно до частини 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, колегія суддів зауважує, що у разі встановлення обставин, що рішення господарського суду у даній справі може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є учасниками провадження у даній справі, суд може за власною ініціативою або за їх відповідною заявою залучити таких осіб до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 зазначеного Кодексу).
Водночас у статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС" не довело існування обставин, які б були підставою для прийняття позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору у даній справі в силу приписів статей 49, 180 ГПК України, що стало наслідком для прийняття судом першої інстанції правомірного та обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами.
До того ж, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом щодо наявності у заявника (ТОВ "ДТЕК Луганська ТЕС") права звернутись до суду з окремим позовом, в разі порушення його майнових прав.
Наведене свідчить, що доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права під час постановлення оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржувана ухвала відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для її скасування.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Луганська теплова електрична станція" без задоволення, а ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.03.2021 у справі №905/1612/20 - без змін.
Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Луганська теплова електрична станція" залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.03.2021 у справі №905/1612/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 17.06.2021.

Головуючий суддя                                                                    В.О. Фоміна

Суддя                                                                                           О.О. Крестьянінов  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль