ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22428/20                                              Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Добрянська Я.І.,                                                                                                                                                      Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                           Кобаля М.І.,
суддів                                                    Бужак Н.П., Степанюка А.Г.,
при секретарі                                           Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги   ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року про відмову у забезпеченні позову по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову в даній справі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову та зупинити дію постанови Офісу Генерального прокурора від 15.05.2020 року про видачу громадянина  РФ ОСОБА_1 до остаточного вирішення спору по суті.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.
Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, представником позивача Кострюковим Д.В. подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом постановлення ухвали про зупинення постанови Офісу Генерального прокурора від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до остаточного вирішення адміністративної справи №640/22428/20 у всіх судових інстанція України.
В обґрунтування представник позивача вказує на необхідність застосування заходів забезпечення позову, оскільки ОСОБА_1 , починаючи з березня 2020 року, знаходиться в процедурі визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Однак, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 , подав заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ще в березні минулого року Офіс Генерального прокурора, за результатами екстрадиційної перевірки виніс постанову від 15.05.2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_1 , не врахувавши того факту що на момент винесення постанови був факт звернення до ДМС, та порушивши імперативну норму ч. 4 ст. 590 КПК України.
Так, ч. 4 ст. 590 КПК України встановлено, що рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.
На переконання представника позивача Кострюкова Д.В., якщо не зупинити дію постанови Офісу Генерального прокурора від 15.05.2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_1 , то подальший судовий розгляд адміністративної справи №640/22428/20 буде вже не актуальний, а справу можна буде закривати, оскільки всупереч законодавству Офіс Генерального прокурора видав доручення від 26.02.2021 року на етапування до Російської Федерації.
Отже, представник позивача вважає, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам громадянина РФ ОСОБА_1 до ухвалення рішення у справі. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав до ухвалення рішення в адміністративній справі, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. 
Також, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що постанова прокурора про видачу (екстрадицію) ОСОБА_1 від 15.05.2020 року не є предметом розгляду при вирішенні спірних правовідносин, що склалися між ОСОБА_1 та Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Відповідно до частин 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 ст. 150 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
За приписами частини 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 
3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. 
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що заявником не обґрунтовано наявність жодної із зазначених підстав можливості вжиття заходів забезпечення позову, та не надано доказів, з яких би суд міг пересвідчитись про можливість існування таких підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ані ОСОБА_1 , ані його представником, не доведено та документально не підтверджено обставини, які вказували б на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.
Крім того, до заяви не додано належних і допустимих доказів та підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
У даному випадку, необхідність вжиття заходів забезпечення позову фактично обумовлена протиправністю прийнятого рішення прокурора про видачу (екстрадицію) ОСОБА_1 від 15.05.2020 року.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що постанова Офісу Генерального прокурора від 15.05.2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_1 не є предметом спору в даній справі, відповідно, її дія не може бути зупинена судом в межах розгляду справи № 640/22428/20.
Правовими положеннями п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України регламентовано, що не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема,  зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що в даному випадку, аргументи скаржника які стали підставою для звернення до суду із заявою про забезпечення позову є, за своєю суттю, підставами для подання відповідного позову, надання оцінки яким може здійснюватися виключно у ході судового розгляду справи по суті на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки наявних у матеріалах справи доказів.
Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань, які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 150, 151, 242, 243, 294, 321, 325, 328 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 14.05.2021 року