ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" червня 2021 р.                            Справа № 910/19205/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Попікової О.В.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Корсака В.А. 
 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021
у справі № 910/19205/20 (суддя Лиськов М.О.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо"
до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
про стягнення 13295,96 грн.

без виклику представників сторін

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення сплаченого страхового відшкодування у розмірі 13295,96 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, з огляду на які позивача виникло право вимоги до відповідача у межах фактичних витрат 
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення сплаченого страхового відшкодування на суму 13295,96 грн. - задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»  витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 13295,96 грн.
Суд І інстанції встановивши, що сума страхового відшкодування підтверджена належними та допустимими доказами, а відповідач не подав докази її сплати позивачу або обґрунтованих заперечень щодо розміру страхового відшкодування, визнав законними та доведеними позовні вимоги до відповідача щодо стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування в сумі 13295,96 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Відповідач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва, та зобов`язати ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» передати ПАТ «НАСК «Оранта» бампер передній транспортного засобу Skoda Super D, д.н.з. НОМЕР_1 , який був пошкоджений у дорожньо-транспортній пригоді 06.08.2020. 
В обґрунтування підстав апеляційної скарги скаржник посилається на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що полягає у неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки та дослідження наявних доказів, неврахування норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 512, 514, 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування». 
Так, за твердженням відповідача, разом з задоволенням позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суд зобов`язаний був одночасно вирішити питання про передачу відповідачеві бампера переднього, що був пошкоджений при ДТП, який не може бути використаний за призначенням, однак має певну цінність, оскільки на користь позивача стягується грошові кошти, яка складає ринкову вартість такої заміненої деталі, тобто відповідач має право посилатись на абзац 3 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992, відповідно до якого постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Відповідач вважає, що у порядку суброгації страховик ПрАТ «СК «ВУСО» є правонаступником потерпілого (наділений всіма правами та обов`язками потерпілого, передбаченими законодавством України), a HACK «ОРАНТА» як страховик, який застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП, сплачуючи страхове відшкодування за суброгаційною вимогою, приймає на себе та виконує зобов`язання винної особи перед потерпілим відповідно до ліміту страхової суми за полісом ОСЦГІВВНТЗ. Саме в цій справі розглядається наявність або відсутність законних підстав щодо стягнення страхового відшкодування за заміну пошкодженого бампера переднього автомобіля Skoda Super В, д.р.н. НОМЕР_1 , тому буде правомірним саме в цьому провадженні вирішити питання передачі пошкодженої деталі HACK «ОРАНТА» як такої, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, вартість якої з ІІАСК «ОРАНТА» стягується. Тобто, якщо HACK «ОРАНТА» заплатила за пошкоджену деталь, то вона має право її отримати.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду  міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/19205/20, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Позиції учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд відмовити у її задоволенні, а рішення суду І інстанції залишити без змін, з мотивів у ньому викладених. При цьому зазначає, що відповідно до умов договору страхування вартість запасних частин враховується в кошторис збитків за умови, що їх неможливо відновити у стан, придатний для подальшого використання. При відновленні пошкодженого транспортного засобу було прийнято рішення замінити пошкоджений бампер, оскільки його було неможливо відновити. Також, позивач зазначає, що чинним законодавством не передбачено передачі страхувальником пошкоджених запасних частин страховику, як і відсутній порядок передання особою, яка здійснила страхове відшкодування та отримала право зворотної вимоги, пошкоджених складових частин особі, відповідальній за заподіяння такої шкоди. Також, позивач повідомив суд, що пошкоджений бампер було утилізовано на СТО у зв`язку з відсутністю місць для зберігання.
Відповідач подав заперечення на відзив, у якому звертає увагу суду на лист № 09-02/7060 від 27.07.2020 на адресу позивача, в якому відповідач вимагав від ПрАТ СК «Вусо» в разі звернення із заявою про страхове відшкодування в порядку суброгації забезпечити витребування та збереження замінених запчастин  до моменту прийняття рішення про визнання випадку страховим та проведення виплати страхового відшкодування. Позивач не заперечував щодо вказаної вимоги, але не вжив заходів із збереження замінених запчастин. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом І інстанції, між ПрАТ «Страхова компанія "ВУСО» (страховик) та ТОВ «ФК «Сумбуд-інвест» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №8464465-02-19-01 від 09.09.2019, за умовами якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Skoda Super В, д.р.н. НОМЕР_1 .
06.08.2020 в місті Суми сталась дорожньо-транспортна пригода за участю  автомобіля Шкода, д/н НОМЕР_1 та автомобіля Форд д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.
Відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 06.08.2020, ДТП сталася з вини водія транспортного засобу Форд д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 .
За умовами п. 4 договору одним із страхових випадків визначена подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника.
Кошторис збитків складається на момент настання страхового випадку на підставі рахунку СТО, обраної страховиком (п. 16.3.1 договору страхування).
Кошторис збитків на момент настання страхового випадку на підставі рахунку СТО, обраної позивачем, становить 48344,38 грн та підтверджується актом виконаних робіт №АВ000001646 від 07.09.2020.
На виконання умов Договору страхування №8464465-02-19-01 від 09.09.2019 на підставі заяви страхувальника позивач здійснив страхову виплату в сумі 48344,38 грн, що підтверджується страховим актом №2047038-1 від 19.08.2020 та платіжним дорученням №22769 від 19.08.2020.
Цивільна відповідальність особи, винної у настанні ДТП була застрахована відповідачем за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/7154685 із лімітом відповідальності в сумі 130000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.
З метою досудового врегулювання 10.09.2020 позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою сплатити страхове відшкодування в сумі 48344,38 грн.
За результатами розгляду претензії відповідач здійснив часткове відшкодування шкоди у розмірі 35048,42 грн, що підтверджується довідкою-підтвердженням про надходження коштів.
У листі від 12.10.2020 №09-02-20/9891 відповідач повідомив, що ним було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 35048,42 грн з урахуванням ремонту заднього бампера. При цьому, повідомлено позивача, що в разі надання документів, а саме: актів виконаних робіт, деталізацію виконаних робіт з калькуляцією, документів про оплату послуг, надання пошкодженого бамперу до НАСК «Оранта», що підтверджують заміну заднього бамперу на новий, а також якісні фото додатки та фото маркування виробника переднього бамперу з датою виробництва, рішення може бути переглянуте.
З огляду на вимоги статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування», статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та викладені обставини, суд І інстанції встановив, що страховик виплатив страхове відшкодування, а відтак набув право зворотної вимоги до страховика (винної особи) в сумі страхового відшкодування у межах суми фактичних витрат страхувальника за вирахуванням франшизи, визнав обґрунтованим позов про стягнення з відповідача на користь позивача 13295,96 грн сплаченого страхового відшкодування. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. 
За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 
У відповідності до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Отже, належить погодитись з висновком суду першої інстанції, що  страховик, виплативши страхове відшкодування, набуває право зворотної вимоги до страховика (винної особи) в сумі страхового відшкодування у межах суми фактичних витрат страхувальника за вирахуванням франшизи.
Відтак, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 13295,96 грн збитків, які були завдані страхувальнику у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП. 
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не містить доводів на спростування обставин, встановлених судом І інстанції, та перевірених під час апеляційного провадження щодо факту настання ДТП, розміру завданої внаслідок її настання матеріальної шкоди застрахованому транспортному засобу, розміру виплаченого страхового відшкодування.
При цьому причиною для апеляційного оскарження стали висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин абзацу 3 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 та відхилення клопотання відповідача про передачу на його користь пошкоджених запасних частин (бамперу автомобільного), що мають для нього певну матеріальну цінність. Такі ж вимоги заявлені і в апеляційній скарзі.
Відповідно до вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, постановляючи рішення  про  стягнення  на користь потерпілого відшкодування вартості майна,  що  не  може  використовуватись  за призначенням,  але  має  певну  цінність,  суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього  майна  після  відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Тобто, рекомендовано судам ставити на обговорення перед сторонами спору питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Частиною 2 статті 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Разом з тим, відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
З наведеного вбачається, що звернення до суду за захистом прав є беззаперечним правом, а не обов`язком особи, реалізація якого безпосередньо пов`язана з її волею, а суд не має можливості розглядати справу за відсутності такого волевиявлення, реалізованого шляхом подання до суду відповідної заяви. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду, особа наводить у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес і спосіб його захисту.
Одночасно, статтею 46 ГПК України передбачено право відповідача подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. 
Відповідно до статті 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Таким чином, фактично не заперечуючи дії позивача по включенню вартості бамперу автомобільного до суми страхового відшкодування, відповідач не був позбавлений права подати зустрічний позов про витребування на свою користь пошкодженої запасної частини (яка була замінена при ремонті застрахованого транспортного засобу), вважаючи порушеним своє право та обравши відповідний спосіб його захисту.
Втім, відповідач не використав свого процесуального права, зустрічний позов не подав, вимоги про зобов`язання передати бампер транспортного засобу суду першої інстанції не заявляв, що унеможливлює розгляд такої вимоги судом апеляційної інстанції в силу статті 269 ГПК України, частиною п`ятою якої передбачено, що у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції обставин інформування позивача листом щодо вимог відповідача про необхідність збереження замінених деталей до моменту витребування їх відповідачем, оскільки таке інформування не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування та по суті є додатковими вимогами зі сторони особи, відповідальної за заподіяння майнової шкоди, в даному випадку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи викладене колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення у даній справі та задоволення апеляційної скарги. 
Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду  міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/19205/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/19205/20  залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/19205/20 повернути до Господарського суду  міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності підстав, передбачених у п.2 ч.3 статті 287 ГПК України

Головуючий суддя                                                            О.В. Попікова 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                В.А. Корсак