ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5338/20                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                               Гаращенко В.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Лічевецького І.О.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Черкаси, дата складання повного тексту рішення - відсутня ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Черкаської обласної прокуратури (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати незаконним та скасувати наказ керівника Черкаської обласної прокуратури від 06.11.2020 № 626к про звільнення з посади начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Черкаської області та органів прокуратури ОСОБА_1 на підставі п.9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 09.11.2020;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Черкаської області, або на прирівняну посаду начальника відділу Черкаської обласної прокуратури;
- стягнути з Черкаської обласної прокуратури (м.Черкаси, бул. Шевченка, 286, 18015, ЄДРПОУ 02911119) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дня звільнення і до фактичного поновлення; на посаді прокурора;
- стягнути з Черкаської обласної прокуратури (м.   Ч;еркаси, бул. Шевченка, 286, 18015, ЄДРПОУ 02911119) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати витрат на професійну правову допомогу;
- рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що наказом керівника Черкаської обласної прокуратури від 06.11.2020 № 626к позивача звільнено з посади начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Черкаської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч. 1   ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»   з 09 листопада 2020 року. Підставою звільнення стало рішення першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 № 282 про неуспішне проходження атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
Позивач звернула увагу, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 № 282 «Про неуспішне проходження атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» визнано протиправним та скасовано.
Крім того, просила звернути увагу, що звільнення на підставі п. 9 ч. 1   ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»   суперечить положенням чинного законодавства, порушує конституційне право позивача на працю, відповідно є протиправним, оскільки вказаним пунктом передбачено, що звільнення відбувається у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або у разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Разом з тим, на даний час відсутнє рішення про ліквідацію чи реорганізацію прокуратури Черкаської області. Також процедура ліквідації чи реорганізації органу не здійснювалася, таким чином прийняття оскаржуваного наказу відбулося без належних на те підстав.
На підставі наведеного позивач вважає, що звільнена із займаної посади незаконно та підлягає поновленню на роботі із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано наказ керівника Черкаської обласної прокуратури від 06.11.2020 № 626к про звільнення з посади начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Черкаської області та органів прокуратури ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника самостійного відділу Черкаської обласної прокуратури, яка є рівнозначною до посади начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Черкаської області.
Стягнено з Черкаської обласної прокуратури (18015, Черкаська обл., м.Черкаси, бул. Шевченка, 286, код ЄДРПОУ 02911119) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2020 по 01.02.2021 в сумі 150470 (сто п`ятдесят тисяч чотириста сімдесят) грн. 88 коп.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць 59113 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто тринадцять) грн. 56 коп., - допущено до негайного виконання.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та винести нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 у відповідності до наказу прокурора Черкаської області від 21.07.2015 за № 473к, призначена юристом 1 класу на посаду начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Черкаської області.
11.10.2019, на підставі пункту 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», позивач звернулася до Генерального прокурора із заявою про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
За наслідком проходження іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та на загальні здібності і навички, рішенням першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 №282  ОСОБА_1 не допущено до етапу співбесіди, у зв`язку з неуспішним проходженням атестації.
Наказом керівника Черкаської обласної прокуратури від 06.11.2020 № 626к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Черкаської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 09 листопада 2020 року.
Підставою звільнення в наказі від 06.11.2020 № 626к зазначено рішення першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 № 282.
Не погоджуючись із наведеним наказом позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що відповідно до   ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII   (далі - Закон № 1697-VII) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим   Законом, здійснює встановлені   Конституцією України   функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Згідно частин 5, 6   статті 7 Закону № 1697-VII   єдність системи прокуратури України забезпечується: 1) єдиними засадами організації та діяльності прокуратури; 2) єдиним статусом прокурорів; 3) єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності прокурорів; 4) фінансуванням прокуратури виключно з Державного бюджету України; 5)вирішенням питань внутрішньої діяльності прокуратури органами прокурорського самоврядування. У системі прокуратури може запроваджуватися спеціалізація прокурорів.
19 вересня 2019 року Верховна Рада України ухвалила   Закон № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»   (далі - Закон № 113-IX), пунктом 21 якого внесла зміни в   Закон № 1697-VII.
Вказаний   Закон   набрав чинності 25.09.2019.
Відповідно до п. 4 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону   № 113-IX   день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті Голос України.
Згідно пункту 6 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону   № 113-IX   з дня набрання чинності цим   Законом   усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої   статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону   № 113-IX   прокурори, які на день набрання чинності цим   Законом   займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим   Законом   займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Згідно з пунктом 8 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону   № 113-IX   положення щодо проходження прокурорами атестації, передбачені цим розділом, не поширюються на: 1) Генерального прокурора, а також прокурорів, яких після набрання чинності цим   Законом   призначено на адміністративні посади, передбачені пунктами 1 - 15 частини першої статті 39 Закону України Про прокуратуру; 2) осіб, які призначаються за результатами добору на посаду прокурора відповідно до пункту 20 цього розділу; 3)керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, його першого заступника, заступника, керівників підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, їх заступників, прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, які займають свої посади станом на день набрання чинності цим Законом. Такі прокурори Спеціалізованої антикорупційної прокуратури переводяться на аналогічні посади до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора; 4) осіб, яких призначено на посади першого заступника, заступника Генерального прокурора у період з 30 серпня 2019 року.
Відповідно до пункту 9 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону   № 113-IX   атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
Пунктом 10 вказаного   розділу Закону   визначено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Абзацом першим пункту 18 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону   №113-IX   визначено, що у разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим   Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у   статті 27 Закону України «Про прокуратуру».
Пунктом 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону   №113-IX   визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим   Законом   займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої   статті 51 Закону України «Про прокуратуру»   за умови настання однієї із наступних підстав:
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
З наведених законодавчих норм слідує висновок, що на позивача поширюються вимоги щодо проходження атестації та остання висловила бажання її пройти, подавши Генеральному прокурору відповідну заяву.
Одночасно колегія суддів враховує, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі №580/2357/20 визнано протиправним та скасовано рішення першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 № 282 про неуспішне проходження начальником відділу ювенальної юстиції прокуратури Черкаської області  ОСОБА_1 атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора призначити новий час (дату) складання відповідного іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки для начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ).
Вказане рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 набрало законної сили 28.12.2020, оскільки залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2020.
Відповідно до ч. 4   ст. 78 КАС України   обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За наведених обставин, рішення суду від 08.09.2020 у справі №580/2357/20 має преюдиційне значення при вирішенню питання правомірності наказу про звільнення позивача.
Оскільки рішення першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 № 282, яке покладено в основу наказу від 06.11.2020 № 626к як єдина підстава звільнення позивача, скасовано в судовому порядку, тому даний наказ також підлягає скасуванню.
Положеннями спеціального законодавства, а саме нормами   Закону України «Про прокуратуру», не врегульовано процедуру поновлення на посаді прокурора в разі його незаконного звільнення.
Отже, з метою ефективного відновлення порушених прав позивача та уникнення декларативності судового рішення суд повинен застосувати до спірних правовідносин окремі положення   КЗпП України.
Звільнення працівника з підстав, не передбачених   законом, або з порушенням установленого   законом   порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.
Відповідно до частини першої   статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При цьому   закон   не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті   235, статті   240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого   законом   порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Таким чином, у разі визнання незаконним та скасування акту суб`єкта владних повноважень, відповідно до якого особу звільнено із займаної посади, ефективних способом захисту та поновлення порушених прав в даному випадку буде поновлення позивача на посаді, з якої його незаконно звільнено.
Разом з тим, як встановлено судом наказом Генерального прокурора №46ш від 08.09.2020 затверджено структуру та штатну чисельність апарату Черкаської обласної прокуратури, серед яких відсутня посада начальника відділу ювенальної юстиції з якої звільнено позивача, тому позивач підлягає поновленню на посаді, яка є рівнозначною до посади начальника відділу ювенальної юстиції, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог.
Одночасно суд враховує, що згідно з наказом Генерального прокурора №410 від 03.09.2020 відбулась зміна найменування юридичної особи - прокуратури Черкаської області на Черкаську обласну прокуратуру, без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи.
Як наслідок, процес зміни найменування установи де працювала позивач жодним чином не впливає на процес її поновлення на роботі.
Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої   статті 235 КЗпП України   при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100   (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду з позовом) (далі - Порядок №100) передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
В разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до наданої Черкаською обласною прокуратурою довідки від 17.12.2020 №21-699вих-20 середньоденний заробіток позивача становить 491,45 грн, а середньомісячний заробіток - 8354,65 грн.
Однак, відповідно до п. 2 Порядку №100 у разі зміни структури заробітної плати з   одночасним підвищенням посадових окладів   працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.
У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.
З наведених норм Порядку №100 слідує висновок, що у разі підвищення посадових окладів обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці,   що встановлені після підвищення посадових окладів.
Згідно наданої на запит позивача відповіді №27-327вих-20 від 26.11.2020 Черкаська обласна прокуратура повідомила, що згідно положень штатного розпису установи на 11.09.2020, затвердженого 24.09.2020, посадовий оклад начальника самостійного відділу Черкаської обласної прокуратури складає 46160 грн., який введено в дію      з 11.09.2020.
За таких обставин, середній заробіток позивача повинен обраховуватись виходячи з наведеного окладу начальника самостійного відділу Черкаської обласної прокуратури.
Колегія суддів приймає до уваги, що наказом №429-к від 16.09.2020 начальнику відділу ювенальної юстиції прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у відділі захисту інтересів дітей та протидії насильству Черкаської обласної прокуратури.
При цьому, в трудовій книжці запис про переведення позивача на іншу посаду відсутній, що вказує на фактичне заниження заробітку за вересень та жовтень 2020 року, тобто у місяцях, які передували місяцю звільнення.
Частиною 2   ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»   передбачено, що заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:
1) вислугу років;
2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
У відповідності до ч. 7   ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»   прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків,   понад 15 років - 25 відсотків,   понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.
Згідно протоколу від 03.02.2016 засідання комісії прокуратури Черкаської області по встановленню трудового стажу ОСОБА_1 з 11.04.2016 має право на надбавку за 15-річну вислугу в розмірі 25% до посадового окладу.
Підсумовуючи наведене ОСОБА_1 у вересні-жовтні 2020 року мала право на отримання заробітної плати з урахуванням підвищення в розмірі 57700 (46160+46160х25%) і саме з даної суми має рахуватись середній заробіток позивача.
Отже, заробітна плата позивача нарахована за два попередні місяці у вересні-жовтні 2020 року, що передували місяцю звільнення становить 115540 грн., кількість робочих днів становить 43, а кількість фактично відпрацьованих робочих днів становить 17, отже середньоденний заробіток позивача становить 2686,98 грн. (115540/43х17=45678,60/17).
У листопаді 2020 року кількість робочих днів вимушеного прогулу становить 15, у грудні 2020 року - 22, у січні 2021 року - 19, що загалом складає 56 робочих днів.
Відповідно, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача за період з 10.11.2020 по 01.02.2021 (дата ухвалення судового рішення) становить 150470,88 грн. (2686,98х56=150470,88).
Відповідно до п. 2, 3 ч. 1   ст. 371 КАС України   негайно виконуються рішення суду про: 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Отже, рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 59113,56 грн. (22х2686,98) та поновлення позивача на займаній посаді підлягає негайному виконанню.
Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції невірно обраховано суму середнього заробітку так як апелянт була виведена поза штат, колегія суддів зазначає наступне.
Так, суд апеляційної інстанції вважає зазначені вище посилання апелянта не обґрунтованими так як судом першої інстанції правомірно обраховано суму середнього заробітку оскільки взято до уваги останні два місяці до виведення позивачки поза штат.
Вирішуючи питання щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд звертає увагу, що позивач не надала доказів понесених нею витрат на таку допомогу, та враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відповідно до   ст. 139 КАС України   відсутні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.      
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року - без змін.  
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено - 10 червня 2021 року).

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк 
                    
Судді:                                                                                          Н.П. Бужак,

                                                                                                    І.О. Лічевецький