УХВАЛА

20 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  922/1831/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Колос І.Б.,
за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,
представників учасників справи:
позивача - акціонерного товариства "Харківобленерго"  - Квіцінської А.І.,
відповідача -   комунального підприємства "Харківводоканал" - Лисенка В.С., 

розглянув матеріали касаційної скарги акціонерного товариства "Харківобленерго" (далі - АТ "Харківобленерго")
на рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2020  (суддя Жигалкін І.П.) та
постанову       Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 (головуючий суддя Пушай В.І., судді Барбашова С.В. і Зубченко І.В.)
зі справи № 922/1831/15
за позовом АТ "Харківобленерго"
до комунального підприємства "Харківводоканал" (далі - КП "Харківводоканал")
про стягнення 15 985 367,42 грн.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог
1. АТ "Харківобленерго" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) до КП "Харківводоканал" про стягнення 6 274 214,50 грн. вартості електричної енергії,                4   537   068,74 грн. пені, 392   946  грн. - 3% річних, 4   781 138,18 грн. "інфляційних втрат", у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 07.05.2004  № 4 про постачання електричної енергії.
Короткий зміст попередніх судових рішень
2. Рішенням господарського суду Харківської області від 17.02.2020 зі справи                                   № 922/1831/15, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2020, позов задоволено повністю з посиланням на його обґрунтованість. 
3. Постановою Верховного Суду від 09.07.2020 скасовано рішення попередніх судових інстанцій, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.
4. За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду Харківської області від 03.12.2020, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2021, у задоволенні позову відмовлено.
5. Прийняті судові рішення мотивовані тим, що: враховуючи порядок розрахунків, погоджений сторонами у пунктах 5, 10 додатку № 2 до договору, а також те, що: матеріали справи не містять належних доказів виконання АТ "Харківобленерго" вимог пунктів 6.23, 6.28 Правил користування електричною енергією; строк виконання зобов`язання КП "Харківводоканал" з проведення оплати спожитої електроенергії за договором у період січня-лютого 2015 року є таким, що не настав; наявні в матеріалах справи докази не є підставою для задоволення позову АТ "Харківобленерго" щодо стягнення з КП "Харківводоканал" згідно з виставленими позивачем рахунками вартості спожитої електричної енергії у січні та лютому 2015 року, - заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних, "інфляційних втрат" та пені за зобов`язаннями вересня-листопада 2013 року, січня-грудня 2014 року є недоведеними та безпідставними. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. У касаційній скарзі до Верховного Суду  АТ "Харківобленерго" просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2020 та постанову     Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 у справі № 922/1831/15 і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 6 274 214,50 грн. задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

7. Оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

8. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.09.2020 у справі №910/4218/17.  

9. Судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень невірно застосовані  правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 922/2192/17, від 16.06.2020 у справі № 922/3757/17, від 20.11.2018 у справі № 922/741/16, від 09.09.2019 у справі № 922/1592/18.

Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

10. У відзиві на касаційну скаргу КП "Харківводоканал" заперечує проти доводів касаційної скарги у повному обсязі, зазначає, що суди попередніх інстанцій в ході повторного розгляду справи всебічно, повно і об`єктивно дослідили матеріали справи в їх сукупності, надали вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішили спір у справі, а доводи касаційної скарги встановленого попередніми судовими інстанціями не спростовують, і просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення місцевого та апеляційного господарських судів без змін. 

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. 07.05.2004 АК "Харківобленерго" (постачальник) та державним комунальним підприємством каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод" (споживач), укладено договір № 4 (далі - Договір №4), за умовами якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.
Додатковою угодою від 22.04.2009 назву споживача змінено на комунальне підприємство каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод", а додатковою угодою від 01.02.2012 - на комунальне підприємство "Харківводоканал".
12. За умовами Договору №4:
- споживач зобов`язався щомісяця у встановлений договором строк надавати постачальнику звіт про обсяги спожитої електричної енергії за розрахунковий період за встановленою формою (додаток № 9 до договору; пункт 2.2.4 договору);
- споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків" (пункт 2.2.5);
- договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 9.11).
13. Відповідно до умов додатку №2 до Договору №4:
- розрахунковий період встановлено споживачу з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця (пункт 1); 
- споживач протягом розрахункового періоду здійснює 3 планових платежі на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання. У платіжному дорученні споживач чітко вказує в розділі "призначення платежу": за який вид нарахувань проводиться оплата (види нарахувань вказані у пунктах 4.1 та 4.2); номер і дату укладеного договору про постачання електроенергії  (пункт 4.5);
- остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 "Акт про використану електричну енергію" (пункт 5); 
- для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 банківських днів з дня його отримання. У разі неявки споживача для отримання рахунка постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення (пункт 6);
- у випадках неправильного розрахунку сум, що підлягають оплаті споживачем (тобто нарахування надмірних сум або, навпаки, ненарахування сум, які споживач повинен оплачувати у відповідності до даного договору або нормативних документів), постачальник проводить перерахунок за весь період неправильного нарахування та відображує його в рахунку, який споживач отримує в розрахунковому відділі відповідного РВЕ до 6 числа наступного за розрахунковим місяця в порядку, визначеному пунктом 7. Перерахунок проводиться шляхом зняття надмірно зарахованих сум або нарахування споживачу додаткової платні, яка передбачена даним договором або нормативними документами, без коригування договірних (граничних) величин споживання електричної енергії і потужності за період неправильного нарахування (пункт 10).
14. У січні 2015 року позивач поставив відповідачу електричну енергію в кількості 5      402 445 кВт/г, що складає 7 133  859,94 грн. та ПДВ - 1 426 771,99 грн., а у лютому 2015 року - 4      813 813 кВт/г, що складає 6  356  549,71 грн. та ПДВ - 1 271  309, 94 грн.
За результатами розрахункового періоду та на підставі звітів позивачем виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату за січень та лютий 2015 року на зазначені суми.
15. Посилаючись на неоплату відповідачем рахунків за січень-лютий 2015 року станом на 01.03.2015, позивач заявив до стягнення вартість електричної енергії в розмірі 9      793      498,58 грн., плату з компенсації перетікання реактивної енергії у розмірі 31      906, 05 грн., а також розрахував 3 % річних, "інфляційні втрати" та пеню не за зобов`язаннями січня-лютого 2015 року, а за прострочення зобов`язань за вересень-листопад 2013 року, січень-грудень 2014 року, заборгованість за якими є предметом розгляду у справі № 922/635/15.
16. Під час розгляду цієї справи набуло чинності рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2018  у справі № 922/4198/17 (з урахуванням змін, внесених постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.2018, які залишені в силі постановою Верховного Суду від 28.11.2018) про зобов`язання АТ "Харківобленерго" здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії у період з листопада 2014 року по жовтень 2017 року за договором № 4 шляхом застосування тарифів для I (першого) класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги, що, в свою чергу, стало підставою для зменшення позивачем позовних вимог.
17. 01.07.2011 набрала чинності постанова Національної комісії регулювання електроенергетики (далі - НКРЕ) від 30.06.2011 № 1110, якою були внесені зміни до Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою НКРЕ від 13.08.1998 № 1052 (далі - Порядок), та розширено перелік випадків віднесення суб`єкта до споживачів 1 класу.
18. З доданих до позовної заяви розрахунків вбачається, що розрахунок вартості спожитої відповідачем електричної енергії у період січень-лютий 2015 року за Договором №4 здійснено позивачем шляхом застосування тарифів для 2 класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги.
19. Постановою Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 922/4198/17 встановлено відповідність КП "Харківводоканал" у спірний період визначеним пунктом 3.1 Порядку критеріям споживача 1 класу та зазначено, що воно є промисловим підприємством, з 31.12.2011 ввело нові виробничі потужності, які використовуються      та споживають електричну енергію для виробничих потреб, а саме - для надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; упродовж 2014-2017 років щорічно споживало обсяги електричної енергії більш ніж утричі у порівнянні з 2008 роком у щомісячному обсязі понад 20 млн. кВт/год. на технологічні потреби виробництва послуг з водопостачання та водовідведення; АТ "Харківобленерго" було зобов`язане здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії у період часу з листопада 2014 року по жовтень 2017 року відповідно до договору, шляхом застосування тарифів для 1 класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги.
20. На   виконання приписів пунктів 6.23, 6.28 Правил користування електричною енергією, на недотриманні яких постачальником наголошує відповідач, позивач здійснив перерахунок вартості спожитої КП "Харківводоканал" електричної енергії за період січень-лютий 2015 року.
Порядком розподілу та віднімання втрат, закріпленим у пунктах 6.23, 6.28 Правил користування електричною енергією, передбачено, у тому числі, що пропорції технологічних втрат розподіляються постачальником залежно від обсягів споживання електричної енергії споживачами, які мають приєднання до технологічних електричних мереж, включаючи споживача- власника цих мереж.
21. На підтвердження недотримання позивачем зазначених вимог Правил користування електричною енергією відповідачем наданий до матеріалів справи висновок експертного дослідження ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 14.02.2020 № 3661, в якому зазначено таке:
- вимоги пунктів 6.23, 6.28 Правил користування електричною енергією при перерахунку кількості та вартості електричної енергії по Договору №4 у рахунках на оплату за період січень-лютий 2015 року та березень-квітень 2017 року виконані невірно в зв`язку з неправильним визначенням АТ "Харківобленерго" обсягу втрат електричної енергії в електричних мережах КП "Харківводоканал", пов`язаних з передачею електричної енергії субспоживачам;
- у зв`язку з невірним обсягом споживання електричної енергії вартість електричної енергії, в результаті застосування тарифу для 1 класу напруги в рахунках на оплату по Договору №4 з посиланням на перерахунок за пунктами 6.23, 6.28 Правил користування електричною енергією за період січень-лютий 2015 та березень-квітень 2017 року, які направлені АТ "Харківобленерго" до сплати КП "Харківводоканал" в конверті від 06.08.2019, визначена невірно;
- з урахуванням відповідей на попередні питання експертного дослідження рахунки на оплату по Договору №4 з посиланням на перерахунок за пунктами 6.23, 6.28 Правил користування електричною енергією за період січень-лютий 2015 та березень-квітень 2017 року, які направлені АТ "Харківобленерго" до сплати КП "Харківводоканал" в конверті від 06.08.2019, є арифметично невірними.
22. Доводи позивача про те, що розрахунок втрат виконано останнім відповідно до вимог пунктів 6.23 та 6.28 Правил користування електричною енергією та Методичних рекомендацій визначення технологічних витрат електричної енергії в трансформаторах і лініях електропередавання є хибними. 
23. Крім того, погодженими сторонами в пунктах 5 та 10 додатку № 2 до Договору №4 порядком та підставами виникнення зобов`язання споживача з проведення оплати передбачено, що виставленню АТ "Харківобленерго" рахунків, у тому числі у разі неправильного розрахунку сум у попередніх рахунках на оплату, передує складення між сторонами акта про використану електричну енергію, який підписується обома сторонами та повинен містити дані про фактичний обсяг поставленої електричної енергії включаючи технологічні витрати у розрізі об`єктів споживача.
У   межах зазначеного порядку сторони обумовили, що саме акт про використану електричну енергію є підставою для виставлення рахунків на оплату, зокрема у випадку, передбаченому пунктом 10 додатку № 2 до Договору №4.
Проте актів про використану електричну енергію в обґрунтування даних рахунків (перерахунку) матеріали справи не містять.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі №922/3757/17, наявність таких актів, відповідно до умов Договору №4, є обов`язковою та необхідною умовою правильності розрахунку (перерахунку), зокрема з огляду на те, що первісні акти про використану електричну енергію у справі містять у собі недостовірні дані про обсяги спожитої відповідачем електричної енергії, про що свідчать надані позивачем рахунки з посиланням на перерахунок, що спростовують дані первісних актів про використану електричну енергію, тому посилання АТ «Харківобленерго» на те, що      акт      про використану електричну енергію не є підставою для виставлення рахунків на оплату судовою колегією, відхиляються.
24. Враховуючи порядок розрахунків, погоджений сторонами у пунктах 5, 10 додатку № 2 до Договору №4, а також те, що: матеріали справи не містять належних доказів виконання АТ "Харківобленерго" вимог пунктів 6.23, 6.28 Правил користування електричної енергії; строк виконання зобов`язання КП "Харківводоканал" з проведення оплати спожитої електроенергії за Договором №4 у період січня-лютого 2015 року є таким, що не настав, - наявні в матеріалах справи докази не є підставою для задоволення позову АТ "Харківобленерго" щодо стягнення з КП "Харківводоканал" на підставі виставлених позивачем рахунків вартості спожитої електричної енергії у січні та лютому 2015 року.
При цьому судами зазначено що, незважаючи на те, що під час розгляду справи не було встановлено, яка ж саме сума є правильною і яку треба сплатити відповідачу за спожиту електричну енергію у спірний період, наведене не звільняє відповідача від сплати за спожиту електроенергію, оскільки саме на позивача покладається обов`язок щодо здійснення перерахунку за виставленими рахунками. Тобто      відмова у задоволенні позовних вимог не свідчить про звільнення відповідача від сплати за спожиту електроенергію, а є наслідком неправильного розрахунку позивачем вартості електричної енергії в пред`явлених рахунках за спірний період.
25. Заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних, "інфляційних втрат" та пені за зобов`язаннями вересня-листопада 2013 року, січня-грудня 2014 року є недоведеними та безпідставними.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА 
26. Частина перша статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів":

- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

27. Господарський процесуальний кодекс України:

частина четверта статті 236:
- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду;
частина друга статті 287: 
- підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу; 

пункт 5 частини першої статті 296:

- суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказаний правовий висновок викладеній у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правового висновку, викладеного у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц (абзац вісімнадцятий), від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі №3007/11(абзац двадцятий), від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц (абзац вісімнадцятий).

Крім того, Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин визначається за їхніми елементами, зокрема суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин) у конкретній справі.

29. Звертаючись з касаційною скаргою та обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень зі справи, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник посилався на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не застосував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду  від 18.09.2020 у справі               № 910/4218/17 у подібних правовідносинах. 
30. За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги встановлено таке.
Предметом позову у справі № 910/4218/17 були вимоги АТ "Харківобленерго" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та КП "Харківводоканал" про стягнення солідарно з відповідачів вартості електричної енергії та плати з компенсації перетікання реактивної енергії у відповідних сумах. 

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що КП "Харківводоканал" неналежно виконуються умови договору від 03.01.2008 №1.01, укладеного між АТ "Харківобленерго" та КП "Харківводоканал", зокрема щодо сплати вартості за поставлену електричну енергію за період з листопада 2016 року по січень 2017 року та відсутністю контролю з боку Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг додержання ліцензіатами останньої умов здійснення господарської діяльності та цільового використання коштів, обсяги яких передбачені структурою тарифів і які одержані в результаті ліцензованої діяльності суб`єктами господарювання природних монополій та суб`єктами господарювання на суміжних ринках. 

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.12.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020: позов задоволено частково; стягнуто з КП "Харківводоканал" на користь АТ "Харківобленерно" 28 318 783,81 грн. боргу за спожиту електричну енергію; у задоволенні позову до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відмовлено. 

Приймаючи постанову в згаданій справі №910/4218/17 від 18.09.2020, якою залишено без змін рішення попередніх судових інстанцій, Верховний Суд виходив з такого:

- ні умовами договору, ні вимогами чинного законодавства будь-якого коригування та оформлення повторних актів про використану електричну енергію для виставлення коригуючого рахунку не передбачено; 

- враховуючи, що у позивача відсутній обов`язок складання повторних актів про використану електричну енергію, в даному випадку позивач не є кредитором, що прострочив;

- у даному випадку сторонами не заперечується, що позивачем на виконання умов договору надавалися послуги з постачання електричної енергії, в тому числі у період з листопада 2016 року по січень 2017 року;

- позивач здійснив відповідний перерахунок із застосуванням до КП "Харківводоканал" належного тарифного класу та виставив КП "Харківводоканал" рахунки на оплату, у зв`язку з чим станом на 01.11.2019 фактична суму нарахувань за спожиту електричну енергію за період листопад 2016 року - січень 2017 року зменшилася на 5 795 453,74 грн.;

-  суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів, зокрема висновків експертів, актів про використану електричну енергію, які складалися у 2016-2017 роках і містять підписи обох сторін та рахунків, встановили обставини щодо поставленої відповідачем електричної енергії в тому обсязі, яка зазначена в актах, та дійшли цілком обґрунтованого рішення про задоволення позову.
31. З огляду на обставини даної справи, зазначені, зокрема, у пунктах 21-24 цієї постанови, відсутні підстави вважати, що висновки апеляційного господарського суду в цій справі зроблені без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 18.09.2020      у справі №910/4218/17,  оскільки у даній справі, що розглядається, та у справі, на яку посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норм права, а у зв`язку з наявністю різних обставин у вказаних справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами у кожному конкретному випадку. 
Тому правовідносини в зазначеній скаржником справі, з одного боку, і в даній справі - з іншого не є подібними, а доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції відповідного висновку Верховного Суду не знаходять підтвердження.

32. Доводи касаційної скарги стосовно того, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень невірно застосовані  правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 922/2192/17, від 16.06.2020 у справі № 922/3757/17, від 20.11.2018 у справі № 922/741/16, від 09.09.2019 у справі № 922/1592/18 не приймаються Верховним Судом, оскільки такі доводи не підпадають під дію частини другої статті 287 ГПК України, а, отже, не можуть бути застосовані як підстава для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень. 

33. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

34. За наведених обставин згідно з частиною п`ятою статті  296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Харківобленерго" на рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2020  та постанову   Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 у справі № 922/1831/15. 
30. У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).  
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Харківобленерго" на рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2020  та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 зі справи № 922/1831/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                        В. Селіваненко 
Суддя                                                                                                        І. Булгакова
Суддя                                                                                                                       І. Колос