Справа № 308/7320/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       08 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді : Джуги С.Д.
суддів: Кожух О.А., Бисаги Т.Ю. 
з участю секретаря:Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2021 року у складі судді Придачука О.А. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог – приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Гецянин Ірина Степанівна про визнання нікчемним заповіту ,- 

встановив :

У липні 2018 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила ким просить визнати нікчемним заповіт складений від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , 1978 р.н., посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Ердиш В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1407.
Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_4 , яка на час смерті проживала в АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме, на житлову квартиру за вказаною адресою, яка належала їй на праві власності. У встановлений законом шестимісячний строк вона звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Гецянин Ірини Степанівни з заявою про прийняття спадщини від 12.02.2016 р. де була заведена спадкова справа за № 41/2015. Після цього зі слів нотаріуса стало відомо про те, що приблизно у 2012 році ОСОБА_4 склала заповіт який було посвідчено у приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Ердиш В.В. Згодом стало відомо , що за вказаним заповітом ОСОБА_4 все належне їй на день смерті майно заповіла чужій людині (не родичу) - відповідачу по справі ОСОБА_1 , який наскільки їй стало відомо познайомився з  ОСОБА_4 через соціальних працівників. Вказане стало для неї несподіванкою так як ОСОБА_4 не говорила про свої наміри заповідати квартиру комусь іншому.
Зазначає, що сам заповіт було підписано гр. ОСОБА_5 , про яку не має жодних даних. Причиною для такої форми заповіту та складання її в присутності свідків було вказано слабкий зір, що може бути логічним для зачитування заповіту в голос заповідачу нотаріусом а не нею особисто, однак не зрозуміло з яких причин вона самостійно не могла його підписати. Слабкий зір не заважав ОСОБА_4 підписати заповіт особисто, вона володіла своїми руками, тримала ручку і могла писати. Не зрозуміло чому при таких обставинах ОСОБА_4 взагалі була усунута в своїй участі в посвідченні заповіту, коли замість неї все зробили чужі люди. У подальшому вона дізналася про ще більш кричуще порушення, оскільки з`ясувалося, що свідок зазначений у заповіті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та особа на користь якої складено заповіт ОСОБА_1 , 1978р.н., є братом та сестрою.
       З врахуванням наведеного просила суд задовольнити позов.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2021 року позов задоволено. Заповіт складений 25.06.2012 року від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Ердиш В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1407 – визнано нікчемним.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у заявленому позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд дійшов неправильних висновків , що заповіт посвідчено з порушенням закону та безпідставно задовольнив заявлений позов.

Відзиву на апеляційну не надходило. 

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив його з його обґрунтованості та доведеності. 
З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справам та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1,ч.3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема є: змагальність сторін; диспозитивність. 
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12, ч.2 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч.6 ст.81 ЦПК України).
Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України.
Заповіт відповідно до ст. ст. 1247, 1248 ЦК України складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.
Спеціальною нормою, яка визначає підстави визнання заповіту нікчемним, є ст. 1257 ЦК України. Відповідно до ч. 1 даної статті заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається.( ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства(ч. 1 ст. 203 ЦК України).
Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).
Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України).
Як вбачається із роз`яснень, викладених у ч.2 п.16, ч.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 - заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.
Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
       Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , 1932 р.н., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області 17.08.2015 року.
Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 11.09.2015 року № 41466300, ОСОБА_4 зроблено заповіт, який посвідчений 25.06.2012 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Ердиш В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1407.
Згідно вказаного заповіту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як зазначено у вказаному заповіті такий записано та складено на дому заповідача приватним нотаріусом зі слів ОСОБА_4 , зачитано до підписання свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у голос та у зв`язку з похилим віком, поганим зором та станом здоров`я ОСОБА_4 , за її дорученням та у присутності ОСОБА_4 , нотаріуса , свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підписано ОСОБА_5 .
11.09.2015 року ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Ужгородського районного нотаріального округу Гецянин І.С. заяву про прийняття спадщини та того ж дня вищезазначеним нотаріусом зареєстровано спадкову справу № 57920809 (номер у нотаріуса 41/2015) за спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Крім того, 15.02.2016 року із заявами про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_4 звернулися ОСОБА_3 – сестра померлої, та ОСОБА_8 - племінниця померлої.
Згідно із ч.2 ст. 1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися при свідках (стаття 1253 ЦК України)
Статтею 1253 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.
Оскаржуваний заповіт посвідчено у присутності свідків: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 який проживає в АДРЕСА_3 .
Водночас, у ході розгляду справи встановлено, що свідок ОСОБА_6 є рідною сестрою спадкоємця за заповітом – ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними відомостями органу ДРАЦСГ.
Зокрема, на ухвалу суду від 21.01.2020 року про витребування доказів Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно – Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) повідомлено що: - відповідно до відомостей ДРАЦСГ щодо актового запису про народження за № 04 складеного 25.01.1979 року виконавчим комітетом Верхненської сільської ради Турківського району Львівської гр. ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Яворів Турківського району Львівської області, батьками якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; - відповідно до відомостей ДРАЦСГ щодо актового запису про народження за № 96 складеного 02.12.1969 року виконавчим комітетом Верхненської сільської ради Турківського району Львівської гр. ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Яворів Турківського району Львівської області, батьками якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; - відповідно до відомостей ДРАЦСГ щодо актового запису про шлюб за № 2 складеного 09.02.1991 року виконавчим комітетом Нижньотурівської сільської ради Турківського району Львівської області гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклала шлюб з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
       З даного заповіту також вбачається, що причиною неможливості заповідачем ОСОБА_4 прочитати текст заповіту вказано слабкий зір ОСОБА_4 , а причиною неможливості власноручно підписати заповіт похилий вік та стан здоров`я ОСОБА_4 . Однак, відомостей щодо стану здоров`я ОСОБА_4 , які унеможливлювали власноручний підпис заповіту ОСОБА_4 , в т.ч., наявності проблем із зором, відповідачем не надано.
Текст заповіту містить і інші розбіжності, зокрема те, що заповіт повністю прочитано уголос заповідачем.
Крім того, з довіреності від 24.07.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Ердиш Е.В. вбачається, що ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_1 на представництво її інтересів в установах, дану довіреність нею прочитано та власноручно підписано. Тобто, майже через місяць після посвідчення заповіту, заповідач самостійно вчиняє правочин та підписує відповідну довіреність.
З врахуванням вищенаведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що оспорюваний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, і обґрунтовано задовольнив заявлений позов. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на припущеннях, а тому не заслуговують на увагу. 
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. 
Повний текст судового рішення складено 11 червня 2021 року. 
Головуючий :
       Судді: