КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року
 
справа № 753/13099/19
                                         
провадження № 22-ц/824/2289/2021 
                        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В, Олійника В.І.
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
відповідач - ОСОБА_1 
 
            розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Коренюк А.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «АктаБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В :
 
В липні 2019 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «АктаБанк», звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 0862123401/Т/972135 від 16.09.2013 року у розмірі 36321,00 грн та понесені судові витрати.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова команія «Європейська агенція з повернення боргів» 36 321 грн. 00 коп. - заборгованості за кредитним договором, 1 921 грн 00 коп. - судового збору, а всього - 38 242  грн 00  коп. 
В квітні 2019 року відповідач подала заяву про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Дарницького районного суду від 03 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду відповідач подала апеляційну скаргу.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач не підписувала з ПАТ «АктаБанк» долучений до матеріалів справи договір та кредитні кошти не отримувала. Вказує на відсутність оригіналів документів на підтвердження виконання зобов`язань ПАТ «АктаБанк» з надання кредиту та зазначає, що документи, подані представником позивача, належним чином не засвідчені. Вказує на відсутність чіткого графіку повернення кредитних коштів. Відповідач також зазначає, що вимоги про дострокове повернення кредиту вона не отримувала. Посилається на те, що судом не досліджено складові частині суми, що нарахована позивачем  як  борг відповідача, зокрема щодо стягнення пені і штрафу в розмірі 3000,00 грн. Судом першої інстанції також не взято до уваги той факт, що штраф і пеня є одним видом відповідальності та одночасне їх стягнення є порушенням ст. 61 Конституції України.  
Також зазначає про відсутність підтвердження повідомлення відповідача щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України  дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає  частковому задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із невиконання відповідачем зобов`язань, передбачених кредитним договором.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «АктаБанк», посилалось на те, що між ПАТ «АктаБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0862126401/Т/972135 від 16.09.2013 року.
23.08.2018 року між ПАТ «АктаБанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «АктаБанк» відступає шляхом продажу позивачу  належні банку права вимоги відповідно до додатку№1 до договору, зокрема до відповідача ОСОБА_1 .
За вказаним договором позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 36321,00 грн, що складається з :
17269, 00 грн - заборгованість за основним боргом;
2,00 грн - заборгованість за процентами;
16050,00 грн - заборгованість за комісією;
3000,00 грн - штрафи, пеня.
Відповідачем зобов`язання за кредитним договором не виконано.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі  або  речі,  визначені  родовими ознаками,  у  такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у  строк  та  в порядку, що встановлені договором.
            Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів справи 16.09.2013 року між ПАТ «АктаБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0862126401/Т/972135, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності  та цільового характеру грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. Процентна ставка встановлюється у розмірі 0,01% річних. Позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження  кредиту у розмірі 650 грн.
Згідно пункту 5.1 кредитного договору  у разі прострочення строків погашення щомісячного платежу або його частини позичальник  сплачує банку штраф у розмірі 150 грн за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину.
Відповідно до копії платіжного доручення на рахунок ОСОБА_1 у ПАТ «АктаБанк» було перераховано 20 000 грн (а.с.12).
23 березня 2018 року між ПАТ «АктаБанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем (а.с.23-25).
27 березня 2018 року на адресу відповідача було надіслано повідомлення за вих. № 002413916-1 про відступлення права вимоги заборгованості по кредиту (а.с. 19, 20).
Матеріали справи не містять відомостей на підтвердження виконання  відповідачем зобов`язань за договором та повернення кредитних коштів позивачу. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення із відповідача заборгованості в частині тіла кредиту та процентів, що разом  становить 17271,00 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не підписувала кредитний договір та не отримувала кредитні кошти, колегія суддів не приймає, оскільки в матеріалах справи наявна копія кредитного договору із підписом позичальника, який не визнаний недійсним, та копія платіжного доручення про перерахування коштів на рахунок відповідача відповідно до кредитного договору. 
Посилання апелянта на те, що документи подані відповідачем належним чином не засвідченні суд відхиляє, оскільки подані документи містять відмітку «згідно з оригіналом», печатку товариства та підпис відповідальної особи.
В матеріалах справи наявний графік платежів сплати кредиту (а.с. 6 зворот.), а тому посилання апелянта на відсутність графіку повернення коштів не відповідає дійсності.
Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором як на підставу для відмови у позові, суд відхиляє, оскільки, як вбачається із матеріалів справи відповідачу було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги. Неотримання повідомлення про передачу права вимоги іншій особі не позбавляє обов`язку погашення заборгованості.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що інші позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Цивільно-правова  відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини.
Позивач просить стягнути із відповідача  штрафи та пеню у розмірі 3 000,00 грн.
З наданих  позивачем матеріалів встановити відповідні розміри штрафу та пені не вбачається за можливе, а тому, враховуючи заборону подвійної цивільно-правової відповідальності вимоги щодо стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягають.
Разом з тим, крім вимог про стягнення тіла кредиту, відсотків та пені товариство заявляло вимоги про стягнення заборгованості  по комісії.
Пунктом 2.1.2. кредитного договору № 0862123401/Т972135 від 16 вересня 2013 року визначено, що позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 650,00 грн, що розраховується як 3,25 % від суми кредиту, вказаного в п.2.1. цього договору, та включається в суму щомісячного платежу.
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», редакція якої діяла на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1).
Отже, встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними.
Враховуючи вищезазначені норми закону, положення пункту 2.1.2 кредитного договору щодо сплати позичальником комісії за супроводження кредиту суперечать нормам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак застосуванню не підлягають.
Отже, вимога товариства про стягнення заборгованості з комісії  задоволенню не підлягає.
Задовольняючи позов банку в повному обсязі, суд першої інстанції зазначені положення законодавства до уваги не взяв та погодився з нарахуванням позивачем заборгованості за комісією у розмірі 16050,00 грн.
Частиною  4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що заочне рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 16050,00 грн та пені, штрафу у розмірі 3 000,00 грн,з  постановленням нового в цій частині про відмову  в задоволенні вимог.
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи часткове задоволення позову та часткове задоволення апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає сплаті судовий збір у розмірі 441, 83 грн. 
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому враховуючи положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України  постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,- 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
            Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року скасувати, постановити нове наступного змісту.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄРДПОУ 35625014) заборгованість за основним боргом та заборгованість за процентами, що разом становить 17271,00 грн.
В іншій частині вимог відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 441,83 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач      
                                                              
Судді