ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4778/21 Справа № 202/4942/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року                         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , 
на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2021 року
по справі за заявою ОСОБА_2 про поворот виконання судового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання домоволодіння об`єктом права спільної сумісної власності,-

ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2020 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання домоволодіння об`єктом права спільної сумісної власності.
Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2021 року клопотання позивача задоволено частково.
Доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнський експертно-правовий союз» провести в строк до 15 квітня 2021 року технічну інвентаризацію домоволодіння (житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з виготовленням технічного паспорта на вказане домоволодіння.
Витрати, пов`язані з проведеннях технічної інвентаризації, покладено на позивача ОСОБА_3 .
Товариство з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнський експертно-правовий союз” повідомлено суд про виконання ухвали в строк не пізніше 15 квітня 2021 року.
Зобов`язано відповідача ОСОБА_4 надати представнику ТОВ «Всеукраїнський експертно-правовий союз» вільний доступ на територію домоволодіння та до розташованих на ньому будівель і споруд у визначений представником товариства день і час.
Роз`яснено, що недобросовісне виконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами та створення протиправних перешкод у здійсненні судочинства може мати наслідки у вигляді застосування заходів процесуального примусу.
В задоволенні клопотання позивача в іншій частині відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2021 року у справі №202/2358/20.
Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2021 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 серпня 2020 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Кобець М.А. звернувся з позовом до  ОСОБА_1 про визнання домоволодіння об`єктом права спільної сумісної власності.
У жовтні 2020 року до суду першої інстанції від ОСОБА_3 надійшло клопотання про забезпечення доказів по вказаній справі, шляхом витребування у відповідача ОСОБА_1 належним чином завірені копії свідоцтва про шлюб, технічного паспорта та свідоцтва про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , дозволу на будівництво нового будинку з проектом, а також документів про приватизацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; призначення проведення Товариством з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнський експертно-правовий союз» (м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 39Б) технічної інвентаризації домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди у здійсненні такої інвентаризації та забезпечити доступ співробітнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнський експертно-правовий союз» до спірного домоволодіння.
В обґрунтування своєї заяви зазначає, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 , яка була витребувана судом, станом на 25.10.1965 року домоволодіння складалося з одного житлового будинку. Під час шлюбу в період з 1986 року по 2018 рік був побудований гараж, двоповерховий будинок, паркан. Отже, домоволодіння істотно збільшилося у своїй вартості. Технічна інвентаризація домоволодіння не проводилася. З метою проведення технічної інвентаризації ним був укладений договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнський експертно-правовий союз». Однак провести технічну інвентаризацію немає можливості, так як відповідач чинить йому перешкоди в користуванні спірним домоволодінням. 
Частиною 1 статті 84 ЦПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
При цьому в статті 116 ЦПК України визначаються такі способи забезпечення доказів, як допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року №127 (в редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186) інвентаризація - комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначення складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта.
Згідно з п. 9 розділу І Інструкції технічна інвентаризація комплексу будівель споруд проводиться шляхом інвентаризації окремих будинків, будівель, споруд будь-якого призначення, об`єднаних у комплексі цільовим призначенням, розташованих за однією адресою. Призначення комплексу будівель чи споруд визначається на основі документів, представлених замовником, та на підставі натурного огляду об`єктів технічної інвентаризації за переважаючим прикладом.
Відповідно до п. 26 розділу І Інструкції технічну інвентаризацію може бути проведено на підставі рішення суду в межах забезпечення позову.
З урахуванням того, що позивач не має вільного доступу до домоволодіння, яке є предметом спору, а відповідач, у свою чергу, відмовляється від подання відповідних доказів суду, тому клопотання позивача в частині проведення технічної інвентаризації є обґрунтованим.
Поряд із цим, клопотання позивача в частині витребування у відповідача належним чином завіреної копії свідоцтва про шлюб, технічного паспорта та свідоцтва про право власності на домоволодіння, дозволу на будівництво нового будинку з проектом, а також документів про приватизацію земельної ділянки є безпідставним, оскільки позивачем не доведена неможливість витребування та отримання копій вказаних документів чи іншої інформації, яка містить відомості про укладення сторонами шлюбу, технічну характеристику домоволодіння, право власності відповідача, приватизацію земельної ділянки та дозволу на будівництво, безпосередньо в установах та організаціях, якими вони були видані.
Крім того, є передчасною вимога позивача щодо зобов`язання відповідача не чинити перешкоди проведенню технічної інвентаризації спірного домоволодіння, оскільки на сьогодні така інвентаризація на підставі ухвали суду не проводилася та відповідачем не було вжито реальних дій, направлених на створення перешкод проведенню такої інвентаризації.
Отже, задовольняючи частково клопотання ОСОБА_3 про забезпечення доказів, суд першої інстанції дійшов до правильного та обгрунтованого висновку про те, що визначення складу фактичної площі та технічного стану спірного домоволодіння має суттєве значення для вирішення спору між сторонами, а тому дані проведеної інвентарізацї можуть мати значення доказів.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем вже було подано аналогічне клопотання, яке розглянуто судом, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Частиною 4 ст. 81 ЦПК України передбачено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 
При цьому, згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
А тому, судом першої інстанції було досліджено та враховано всі обставини справи при постановлені оскаржуваної ухвали суду. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року – залишити без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова