22-ц/804/1546/21 
                                                                                242/6553/19 
                                               
Головуючий в І інстанції  Черков В. Г. Єдиний унікальний номер 242/6553/19
Номер провадження 22-ц/804/1546/21
Доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

10 червня 2021 року  м. Маріуполь

  Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів   Биліни Т. І.,
   Мальцевої Є. Є.,
секретар  Сікора М. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 16 квітня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню посилаючись на те, що 03 квітня 2020 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області частково задоволено позов ОСОБА_3 про поділ спільного майна. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 липня 2020 року рішення залишено без змін. 08 лютого 2021 року був виданий виконавчий лист, у якому боржником зазначено ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_3 . У виконавчому листі зазначено, що спірне майно залишити у спільній частковій власності по ? частки кожному. 19 лютого 2021 року було відкрито виконавче провадження, винесено постанову про арешт майна боржника, розшук майна боржника. 17 березня 2021 року суд постановив ухвалу про відмову у задоволені заяви про роз`яснення судового рішення, зазначив, що виконання рішення суду може бути здійснено декількома способами. Враховуючи, що виконавчий лист не підлягає примусовому виконанню, просив задовольнити свою заяву.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати зазначену ухвалу та визнати виконавчий лист № 242/6556/19 від 08 лютого 2021 року таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення за яким було неправомірно видано виконавчий лист взагалі не підлягає виконанню, однак суд першої інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 432 ЦПК України не приділив цьому належної уваги і як наслідок відмовив у задоволенні заяви.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 не має наміру виконувати рішення суду чим чинить їй перешкоди для реалізації свого права оформлювати права власності на належне їй майно, а отже, оспорюваний виконавчий лист, на її думку, відповідає вимогам закону.
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками, а представник боржника ОСОБА_2 просила розглянути скаргу за її відсутності (а.с. 55, 58), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що наведені боржником обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки він не надає доказів на підтвердження добровільного виконання рішення суду.
З таким висновком суду не погодитися не можна.
Судом встановлено, що 03 червня 2020 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області, залишеним без змін ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 листопада 2020 року, частково задоволені позвні вимоги ОСОБА_3 та залишено у спільній частковій власності сторін по ? частки кожному двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , автомобіль Mitsubishi Lacer 2.0, номерний знак НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави в розмірі по 1 817 грн. з кожного.
08 лютого 2021 року було видано виконавчий лист, у якому боржником зазначено ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_3 
19 лютого 2021 року було відкрито виконавче провадження, винесено постанову про арешт майна боржника, розшук майна боржника. 
Відповідно до положень частини 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
З практики Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 січня 2018 року в справі №755/15479/14-ц вбачається, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: 1) матеріально-правові зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припиненням зобов`язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та 2) процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема, видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням. 
У даній справі апеляційним судом встановлено, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції на підставі якої видано виконавчий лист передбачає заходи примусового виконання рішень: стягнення в дохід держави судового збору. Тому цей виконавчий лист не може бути визнаний таким, що не підлягає примусовому виконанню.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 16 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 15 червня 2021 року.

Судді       В. М. Барков

       Т. І. Биліна

Є. Є. Мальцева