Постанова
Іменем України                                       
07 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 200/17569/18
провадження № 61-636св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,
представник позивача -Жовтонецький Віктор Миколайович,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду 
м. Дніпропетровська, у складі судді Томаша В. І., від 10 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., від 09 грудня 2020 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування 
У листопаді 2018 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до кредитного договору 
від 08 жовтня 2012 року № 910.18694 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 282 465 грн для придбання транспортного засобу FORD KUGA, 2012 року випуску, строком до 08 жовтня 2019 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07 листопада 2012 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір застави № 910.18694 рухомого майна - автомобіля FORD KUGA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . Позивач вказував, що відповідач порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 
581 823,98 грн. Також ПАТ «Ідея Банк» зазначало, що всупереч положень договору застави відповідачем було відчужено предмет застави без отримання письмового дозволу заставодержателя. Власником спірного транспортного засобу на момент звернення до суду є ОСОБА_2 .
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути 
з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 08 жовтня 
2012 року № 910.18694 в сумі 581 823,98 грн; вилучити у ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави за договором застави 
№ 910.18694; в рахунок погашення кредитних зобов`язань звернути стягнення на предмет застави - автомобіль FORD KUGA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, за ціною, не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом, для чого надати        ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 10 квітня 2019 рокупозов ПАТ «Ідея Банк» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.18694 у сумі 581 823,98 грн, яка складається з: основного боргу - 74 341,13 грн; простроченого боргу - 199 840,14 грн; прострочених процентів - 299 229,63 грн; строкових процентів - 
1 351,45 грн; інших штрафних санкцій - 7 061,63 грн.
Вилучено у ОСОБА_2 автомобіль FORD KUGA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та передано його ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації.
В рахунок погашення кредитних зобов`язань перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.18694, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , які складаються з: основного боргу - 74 341,13 грн; простроченого боргу - 199 840,14 грн; прострочених процентів - 
299 229,63 грн; строкових процентів - 1 351,45 грн; інших штрафних 
санкцій - 7 061,63 грн, звернуто стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , а саме: автомобіль FORD KUGA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною, не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, з наданням ПАТ «Ідея Банк» усіх прав та повноважень на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо).
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що всупереч положень договору застави ОСОБА_1 , який має заборгованість перед банком за кредитним договором, без письмової згоди ПАТ «Ідея Банк» здійснив відчуження предмету застави, а саме: автомобіля FORD KUGA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується інформацією Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України 
від 20 березня 2018 року № 31/7572. При цьому, суд першої інстанції, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 202/32128/13-ц, виходив із того, що застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, а тому на предмет застави може бути звернуто стягнення в рахунок задоволення вимог заставодержателя. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 
2019 року змінено у частині солідарного стягнення судових витрат. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.Суд апеляційної інстанції зазначив, що відчуження майна без припинення обтяження, не припиняє заставу, а повноваження заставодержателя щодо вилучення предмета застави та передачі його в управління банку врегульовано положеннями договору застави, однак для того, щоб державний виконавець при виконанні рішення суду вилучив у боржника транспортний засіб і передав його на зберігання стягувачу, це повинно бути зазначено у рішенні суду. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення судових витрат та проведення розподілу судових витрат в іншому порядку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржені судові рішення у частині вирішення позовних вимог про вилучення транспортного засобу й звернення стягнення на предмет застави та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі                            № 359/9732/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 520/6884/17,                     від 27 березня 2019 року у справі № 463/5320/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 461/12083/15-ц, від 12 грудня 2018 року у справі                             № 0503/6754/2012 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказуючи, що суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги обґрунтовані тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля між ОСОБА_1 та першим набувачем 
ОСОБА_4 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було відсутнє обтяження транспортного засобу, застава, яка виникла на підставі договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», не була зареєстрована. Заявник вважає, що ОСОБА_4 був добросовісним набувачем спірного транспортного засобу, який він набув без забезпечувального обтяження. На думку особи, яка подала касаційну скаргу, спірний транспортний засіб був відчужений ОСОБА_2                          не ОСОБА_1 , а іншою особою, яка не брала участі у справі. Представник ОСОБА_2 вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно не розглянув докази, які відповідачка не подала до суду першої інстанції у зв`язку з неналежним повідомленням про розгляд справи.
Судові рішення оскаржуються лише у частині вирішення позовних вимог про вилучення транспортного засобу й звернення стягнення на предмет застави, тому в іншій частині касаційному перегляду не підлягають в силу вимог статті 400 ЦПК України.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу 
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» просить залишити касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
08 жовтня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 910.18694, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 282 465 грн з кінцевим терміном повернення 08 жовтня 2019 року. Кредит надавався на придбання транспортного засобу FORD KUGA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та сплату страхового платежу за страхування життя позичальника.
07 листопада 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу № 910.18694, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 
Маніла О. Р. та зареєстрований в реєстрі за № 17742. Відповідно до цього договору в заставу банку було передано транспортний засіб FORD KUGA, 
2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . У договорі визначено, що заставна вартість предмету застави становить 319 600 грн.
Згідно пункту 2 параграфу 2 договору застави від 07 листопада 2012 року наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права керування транспортним засобом третім особам, переміщення транспортного засобу за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.
У пункті 1 параграфу 3 договору застави передбачено, що заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з транспортного засобу, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених пунктом 1 параграфу 5 договору, та/або у випадку порушення заставодавцем вимог пункту 5 параграфу 5 договору, а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмету застави.
22 листопада 2012 року відомості про обтяження транспортного засобу FORD KUGA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі договору застави від 07 листопада 2012 року № 910.18694 були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Згідно наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 неналежним чином виконував умови кредитного договору від 08 жовтня 2012 року                   № 910.18694, внаслідок чого станом 17 вересня 2018 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 
581 823,98 грн, яка складається з: основного боргу - 74 341,13 грн; простроченого боргу - 199 840,14 грн; прострочених процентів - 
299 229,63 грн, строкових процентів - 1 351,35 грн; штрафних санкцій - 
7 061,63 грн.
Згідно з інформацією Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 20 березня 2018 року № 31/7572 транспортний засіб FORD KUGA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було зареєстровано за ОСОБА_1 , 13 листопада 2012 року було знято з обліку для реалізації та у подальшому зареєстровано за ОСОБА_4 . 
З 27 квітня 2013 року транспортний засіб FORD KUGA, 2012 року випуску, зареєстровано за ОСОБА_2 .
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом статті 6, частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом 
(стаття 572 ЦК України, стаття 1 Закону України «Про заставу»). 
Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. 
Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. 
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. 
Системний аналіз положень частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» та частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяження, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто, на предмет застави може бути звернено стягнення у відповідності до статтей 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Добросовісність - це певнийстандарт поведінки, що характеризуєтьсячесністю, відкритістю і повагоюінтересів іншої сторонидоговору або відповідногоправовідношення.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. 
Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави і є чинними на момент його відчуження. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Подібні за змістом висновки висловлені у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада           2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду
від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 18 грудня 2019 року 
у справі № 619/4033/18, від 05 лютого 2020 року у справі № 569/11433/15-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 761/3615/19.
Статтею 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлений порядок внесення записів до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Так, записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення.
Судами встановлено, що 13 листопада 2012 року автомобіль FORD KUGA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було знято з обліку для реалізації ОСОБА_1 та у подальшому зареєстровано за ОСОБА_4 . Відомості про обтяження транспортного засобу FORD KUGA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі договору застави              від 07 листопада 2012 року № 910.18694, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 22 листопада 2012 року.
Таким чином, ОСОБА_4 набув право власності на спірний автомобіль                      13 листопада 2012 року за відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження автомобіля, отже в силу               положень статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» набув право власності на транспортний засіб FORD KUGA, 2012 року випуску, без обтяжень. 
Вирішуючи спір у частині звернення стягнення на предмет застави та вилучення спірного автомобіля у ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що автомобіль FORD KUGA, 2012 року випуску, було придбано 27 квітня 2013 року  ОСОБА_2 не у боржника ОСОБА_1 , а у власника автомобіля ОСОБА_4 , який є добросовісним набувачем, отже автомобіль було придбано відповідачкою без обтяжень. 
Слід також зазначити, що  ОСОБА_4 не мав зобов`язань перед ПАТ «Ідея Банк», отже внесення за ініціативою банку 22 листопада 2012 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження автомобіля FORD KUGA, 2012 року випуску, на підставі договору застави, укладеного 07 листопада 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , не мало наслідком обмеження прав добросовісного набувача  ОСОБА_4 у розпорядженні автомобілем, а також не може свідчити про придбання ОСОБА_2 автомобіля з обтяженням, яке не діяло відносно особи, яка продала їй автомобіль. 
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 вересня           2020 року у справі № 661/3344/17 (провадження № 61-39166св18).
Також колегія суддів звертає увагу, що станом на час продажу автомобіля FORD KUGA, 2012 року випуску, Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1371), не передбачав перевірки відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортного засобу. 
ПАТ «Ідея Банк» має нести ризик невнесення (несвоєчасного внесення) відомостей про обтяження автомобіля FORD KUGA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а також наділене правом вимагати від застоводавця відшкодування завданих збитків.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ПАТ «Ідея Банк» у частині звернення стягнення на предмет застави та вилучення у ОСОБА_2 й передачі ПАТ «Ідея Банк» автомобіля FORD KUGA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій достатнім чином, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржені судові рішення у частині звернення стягнення на предмет застави та вилучення автомобіля підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 ,             ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави й вилучення автомобіля.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 141, 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня         2020 року у частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави, вилучення транспортного засобу, а також у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» судового збору скасуватита ухвалити у цій частині нове судове рішення. 
У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1  про звернення стягнення на предмет застави, вилучення транспортного 
засобу - відмовити.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 8 727 (вісім тисяч сімсот двадцять сім) грн 36 коп.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                   О. В. Білоконь
 
                                                                                                               О. М. Осіян
 
     Н. Ю. Сакара
 
     В. В. Шипович