ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

21 квітня 2021 року
м. Харків

справа № 640/5388/19
провадження № 22-ц/818/704/21

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Маміної О.В., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря – Плахотнікової І.О.

учасники справи:
позивач : ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 , ОСОБА_2 
відповідач: ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2020 року, у складі судді Якуші Н.В., в залі суду в місті Харкові, 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися у суд з позовом до ОСОБА_3 , у якому просили визнати право власності по 1/3 будівельних матеріалів, використаних для самовільної реконструкції нерухомого майна – житлової прибудови літ. «А2-2» та ганку літ. «а5», загальною площею 56,8 кв.м. загальною вартістю 89594,67 грн. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилались на те, що 09 лютого 1999 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 набула право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташовану в АДРЕСА_1 . За згодою ОСОБА_3 , її донька – ОСОБА_4 протягом 2008-2009 років самочинно за власні кошти здійснила реконструкцію зазначеного житлового будинку та створено житлову прибудову літ. «А2-2» та ганок літ. «А5», загальною площею 56,8 кв.м. 29 квітня 2009 року за проханням та за кошти ОСОБА_4 , ОСОБА_2 було укладено Договір підряду №1 з ФОП ОСОБА_5 , предметом якого є виконання робіт з будівництва прибудови до будинку по АДРЕСА_1 . У позові зазначено, що ОСОБА_4 було в повному обсязі оплачено вартість всіх необхідних будівельних матеріалів та робіт, пов`язаних з виконанням вказаного договору підряду, що підтверджено відповідними квитанціями. В результаті здійснення цієї прибудови було істотно поліпшені житлові умови. Зазначено, що права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначається відповідно до положень ст.ст. 376, 1218 ЦК України. Прибудова літ. «А2-2» до житлового будинку, ганок літ. «а5» по АДРЕСА_1 відповідає вимогам нормативно–правових актів у галузі будівництва. Зазначене підтверджується висновком судової будівельно–технічної експертизи №23421 від 22.06.2018 року по справі №640/514/17. Наголошувалось, що ОСОБА_4 за життя набула право власності на матеріали, використані під час реконструкції житлового будинку. Висновком судової будівельно–технічної експертизи №23421 від 22.06.2018 року встановлено, що залишкова вартість заміщення житлової прибудови літ. «А2-2», ганку літ. «а5», станом на 09.06.2010 року складає 268 784,00 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 липня 2012 року малолітня донька померлої – ОСОБА_1 та чоловік померлої- ОСОБА_2 є спадкоємцями 1/3 частини майна, що належало ОСОБА_4 . Зазначено, що до складу спадкової маси не увійшли будівельні матеріали, використані в процесі реконструкції житлового будинку. Набувши за цивільно-правовою угодою-договором підряду №1 від 29 квітня 2009 року ОСОБА_4 була власником незавершеного будівництва, а отже вказане майно входить до складу спадщини та може бути успадковане у передбаченому законом порядку. 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку будівельних матеріалів, використаних для самовільної реконструкції нерухомого майна –житлової прибудови літ. «А2-2» та ганку літ. «а5», загальною площею 56,8 кв.м., загальною вартістю 89 594,67 грн., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку будівельних матеріалів, використаних для самовільної реконструкції нерухомого майна –житлової прибудови літ. «А2-2» та ганку літ. «а5», загальною площею 56,8 кв.м., загальною вартістю 89 594,67 грн., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1791 грн.90 коп. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що при постановленні оскаржуваного рішення суд виходив з того, що донька апелянта - ОСОБА_6 самостійно придбавала будівельні матеріали та обладнання для будівництва прибудови до житлового будинку. Але такий висновок суду є помилковим. Зазначає, що заявляючи вимоги про визнання в судовому порядку права власності на будівельні матеріали, розміщені за конкретною адресою, позивач має довести на підставі належних та допустимих доказів факт придбання ним або спадкодавцем такого майна, а також, що воно розташовано на конкретній земельній ділянці. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи немає жодного доказу того, що ОСОБА_6 самостійно, за власні кошти, придбавала будівельні матеріали та обладнання для будівництва прибудови до житлового будинку та мала якесь відношення до будівництва житлової прибудови. Зазначає, що суд не врахував, що ОСОБА_6 не мала коштів на будівництво. ОСОБА_6 в період 2007-2008 роках працювала в ТОВ «Автотранс», отримувала мінімальну заробітну плату, що підтверджується довідкою з місця роботи. Наголошує, що за життя донька ОСОБА_6 ніколи не претендувала на частину належного апелянту будинку чи на будівельні матеріали, використані на побудову житлової прибудови. Вказує, що договір підряду між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є підробленим, був виготовлений після смерті ОСОБА_6 та не є належним та допустимим доказом. Зазначає, що суд в якості доказів прийняв надані до позову копії товарних чеків та розрахункових накладних, з яких вбачається, що у період з жовтня 2008 року по жовтень 2009 року були придбані будівельні матеріали, засоби, обладнання. Але оригіналів зазначених копій товарних чеків та розрахункових накладних немає, суду вони надані не були. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що копії зазначених документів втрачені. За таких обставин вважає, що копії товарних чеків та розрахункових накладних не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.77,79 ЦПК України. Крім того, вказані чеки і накладні містять відомості про придбання невстановленими особами певних будівельних матеріалів в різний час та різних магазинах або у осіб, що здійснюють підприємницьку діяльність. Зазначені копії не доводять той факт, що будівельні матеріали були придбані безпосередньо ОСОБА_6 або за її дорученням іншою особою, але за її кошти, та що вони були безпосередньо використані при проведенні будівельних робіт в належному їй будинку, а не на будь-якому іншому об`єкті будівництва або ремонту. Вказує, що експертом при проведенні експертизи була визначена залишкова вартість житлової прибудови, тобто вартість не тільки будівельних матеріалів житлової прибудови, а і вартість робіт по будівництву.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, яка розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цивільно-процесуальним кодексом випадках.
Судом встановлено  та матеріалами справи підтверджено, що 09.02.1999 року   ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_7 , на підставі вказаного договору, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Мироненко О.Л, набула право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою:  АДРЕСА_1 . 
На час купівлі житловий будинок з надвірними будівлями складався з житлового будинку літ. «А-1» та будівель – літ.«Б», літ. «В», літ. «Д», літ. «Г», літ. «Е», літ. «Ж». (а.с.67).
З технічного паспорту від 09.06.2010р. вбачається, що у 1989 році була збудована житлова прибудова літ. «А1-1», а у 2009 році збудована житлова прибудова літ. «А2-2» та ганок літ. «а5», які прибудовані до житлового будинку літ. «А-1» . Житлова прибудова літ. «А2-2» є самочинною будівлею (а.с. 30-32).
Земельна ділянка, площею 649 кв.м. зареєстрована на підставі рішення Київського РВК № 16 від 23.08.1955 року (а.с. 28 зворот).
За даними паспорту ОСОБА_2 , він перебував у шлюбі із ОСОБА_6 з 27.11.2009 року.
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є – ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 65).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 36).
Після смерті ОСОБА_6 приватним нотаріусом Васіковою Л.Є. була заведена спадкова справи №52919184 (а.с. 35) 
Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги за законом є її матір – ОСОБА_3 , її чоловік – ОСОБА_2 та малолітня дочка ОСОБА_1 , які прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом у рівних частках – по 1/3 частині на грошові кошти у відділені банку, що підтверджується свідоцтвом виданим приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.С. (а.с. 66).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.06.2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), третя особа інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області (м. Харків вул. Космічна б.21-А корп.1) про визнання прав власності на самовільно реконструйоване нерухоме майно, яке позначене літерою «А2-2» -житлова прибудова та «а5»- ганок загальною площею 56, 8 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3  було відмовлено з підстав того, що доказів набуття у встановленому законом порядку ОСОБА_6 на момент смерті право власності на житлову прибудову літ. «А2-2», ганок літ. «а5» суду не надано. Рішення набуло законної сили.
На підтвердження свої позовних вимог щодо визнання права власності на будівельні матеріали ОСОБА_2 надано копію договору підряду №1 від 29.04.2008 року, з якого вбачається, що між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір про виконання робіт з будівництва прибудови до будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23-24). Крім того, надані копії товарних чеків та розрахункових накладних на придбання будівельних матеріалів, засобів, обладнання (а.с.6-25). Також надано відповідь ОСОБА_5 від 22.08.2019 року, з якої вбачається, що у 2008 році до нього звернулась ОСОБА_6 з метою виконання ним робіт по будівництву прибудови до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з якою він домовився щодо усіх умов виконання робіт, після чого ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6 уклав з ним договір підряду №1 від 29.04.2008 року. Зазначено, що згідно розрахункових документів, які були визначені у запиті та є ідентичними тим, що долучені до матеріалів справи, товари, які були придбані за цими документами придбавались ним особисто по узгодженню з ОСОБА_6 з метою виконання будівельних робіт за вказаним договором підряду. Грошові кошти на придбання товарів від імені ОСОБА_6 йому передавав ОСОБА_2 (а.с.92). 
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи прибудова літ. «А2-2» до житлового будинку, ганок літ. «а5» по АДРЕСА_1 відповідають вимогам ДБР В2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні вимоги». Залишкова вартість заміщення житлової прибудови літ. «А2-2», ганку літ. «а5» станом на 09.06.2010р. складає 268784 грн. Частка житлової прибудови літ. «А2-2», ганку літ. «а5» складає 62/100 частини (а.с. 68-71).
Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.
Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).
В судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 цього Кодексу).
Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України).
До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.
Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2015 року, справа 6-338цс15.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено,що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Згідно ч. 1 ст.15ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст. 19 ЦПК України, загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.
Законодавець у ч. 1 ст.16ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з`ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 649 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 надана в користування рішення Київського РВК № 16 від 23.08.1955 року.
Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3,2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.
Отже, даними технічного паспорта підтверджено, що до 2010 року у будинку за адресою: АДРЕСА_1 була здійснена реконструкція, а спірна прибудова – є об`єктом самочинного будівництва.
Статтею 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
За роз*ясненнями, що викладені у п. 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.
Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.
Тобто визнання права власності на будівельні матеріали, які використані в процесі самочинного будівництва є ефективним способом захисту лише за можливості здійснення дій, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 надавала згоду на те, щоб її донька ОСОБА_6 на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3 здійснила будівництво спірних прибудов та набула на них право власності.
ОСОБА_3 , як власник нерухомого майна, приналежністю якого є спірна прибудова, як користувач земельної ділянки, на якій розташовано спірне майно, згоду на збереження прибудови із визнанням права власності за позивачем не надає.
Отже, обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним.
Позовних вимог про відшкодування витрат на будівництво позивачі не заявляють. 
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з постановленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2020 року - скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали – відмовити.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                        О.В. Маміна

                                                                               О.Ю. Тичкова