ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 травня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/9251/20
Головуючий у першій інстанції – Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/298/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  в  складі:
головуючого судді  - Губар В.С.,
суддів  -  Мамонової О.Є., Харечко Л.К.
із секретарем судового засідання – Поклад Д.В.

Позивач – ОСОБА_1 
Відповідач – виконавчий комітет Чернігівської міської ради 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,
місце ухвалення судового рішення – м. Чернігів
дата складання повного тексту судового рішення – не зазначено

                                          В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради відновити її майнові права та законні інтереси шляхом  вчинення дій щодо надання позивачеві житла, а саме квартири з параметрами, що відповідають параметрам квартири у будівлі по АДРЕСА_1 (в тому числі по територіальному розміщенні у районах міста Чернігова): загальна площа 32,1 кв.м., житлова площа 20,2 кв.м., кількість кімнат - 2, - в обмін на квартиру АДРЕСА_2 ( а.с.80-91 т.1).
В обґрунтування позовних вимог посилалась, що вона є власником двокімнатної квартири площею 32,1 кв.м АДРЕСА_2 . 12 грудня 2016 року у будинку гуртожитку АДРЕСА_1 стався обвал стіни, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не має можливості користуватись належним їй майном – квартирою. Будинок дотепер знаходиться в аварійному стані, усі мешканці  з нього відселені. Будинок потребує  реконструкції та капітального ремонту, які з часу обвалу не проводяться.
Вважає, що саме виконавчий комітет Чернігівської міської ради повинен відшкодувати збитки, понесені нею внаслідок пошкодження її квартири, оскільки причини обвалу будинку викликані бездіяльністю КП «Новозаводське»  та пов`язані з невиконанням  договору № б/н від 23.12.2011 року,  та яке підпорядкувано виконавчому комітету Чернігівської міської ради.
Виходячи із вартості аварійної будівлі по АДРЕСА_1 , розміру суми для капітальног ремонту цієї будівлі та згідно статуту КП «Новозаводське», рішення про фінансування таких робіт та їх виконання приймається виключно виконавчим комітетом Чернігівської міської ради.
Посилається, що 12.10.2018 року на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 494 від 04.10.2018 року Чернігівською міською радою прийнято Програму сприяння забезпечення новим житлом мешканців непридатного для проживання та застарілого житлового фонду м. Чернігова на 2019-2023 роки. Проте, нове житло мешканцям непридатного для житла будинку АДРЕСА_1 не надано, будівельні роботи в аварійному гуртожитку не проводяться.
Наголошує, що залишок резервного фонду міського бюджету стном на 01.07.2016 року становив 6300100 грн, тобто в бюджеті міста Чернігова були наявні грошові кошти та була можливість фінансування КП «Новозаводське» для виконання необхідних ремонтних робіт будинку по АДРЕСА_1 та  була можливість відвернути  руйнування житла.
Стверджує, що виконавчий комітет Чернігівської міської ради, прийнявши рішення  № 46 від 03.02.2017 року «Про затвердження та надання містобудівних норм та обмежень забудови земельних ділянок» зі змінами, фактично визнав свою вину в заподіянні шкоди мешканцям будинку  АДРЕСА_1 внаслідок руйнування будинку.
На думку позивача, саме необережність виконавчого комітету Чернігівської міської ради та його посадових осіб призвела до негативних наслідків.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2020 року року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1   відмовлено.
         
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради відновити її майнові права та законні інтереси шляхом вчинення дій щодо надання позивачеві житла, а саме квартири з параметрами, що відповідають параметрам квартири у будівлі по АДРЕСА_1 (в тому числі по територіальному розміщенні у районах міста Чернігова): загальна площа 32,1 кв.м., житлова площа 20,2 кв.м., кількість кімнат - 2, - в обмін на квартиру АДРЕСА_2 .
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що у рішенні суду першої інстанції не зазначено стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, не наведені фактичні обставини, не надано оцінку доказам позивача та мотиви їх відхилення, не наведено мотивованої оцінки кожному аргументу, наведеному учасниками справи.
Вказує, що відповідачем не спростовані, а судом першої інстанції не прийняті до уваги факти, встановлені Новозаводським районним судом м. Чернігова під час розгляду кримінального провадження № 1-кп/751/61/19 та висновок комісійної судової будівельно-технічної експертизи, якими встановлено причини обвалу будинку АДРЕСА_1 , які пов`язані з невиконанням своїх зобов`язань КП «Новозаводське`згідно договору № б/н від 23.12.2011 року.
ОСОБА_1 посилається, що в порушення ст. ст. 178, 265 ЦПК України в рішенні суду першої інстанції не вказано, що відповідачем відзив поданий з порущенням процесуального строку (на 10 днів пізніше) без зазначення наявності поважних причин пропуску строку і нею було подано відповідне клопотання щодо не прийняття судом відзиву відповідача.
Також зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки діям та бездіяльності відповідача та КП «Новозаводське» щодо усунення порушень її права на житло.
На переконання ОСОБА_1 , в силу положень ст. 1166 ЦК України  бездіяльність виконавчого комітету Чернігівської міської ради, його посадових осіб призвела до тяжких наслідків - аварійного руйнування будинку; загибелі та травмуванні людей; втрати мешканцями свого житла; переселення до гуртожитків та готелів за рахунок міського бюджету; значних витрат з міського бюджету на переселення людей, ремонт гуртожитку та витрат на капітальний ремонт будинку.
Вважає, що відповідачем не доведено, що міською радою та виконкомом та  підпорядкованими їм підприємствами приймались відповідні заходи щодо відвернення руйнування будинку.
Тому вона вимушена звернутись до суду з метою захисту своїх прав шляхом вчинення відповідачем дій щодо надання їй житла - квартири з параметрами, що відповідають параметрам квартири у будинку АДРЕСА_1 , що знаходиться в межах компетенції виконавчого органу місцевого самоврядування.
Наголошує, що  окрім втраченої квартири у неї відсутнє інше житло та вона має право отримати окрему квартиру, а виконавчий комітет Чернігівської міської ради зобов`язаний забезпечити їй належні та безпечні умови проживання  та надати їй житло для постійного проживання, оскільки вона  належить до соціально незахищених верств населення, не має самостійного доходу, достатнього для придбання житла або його оренди.
У відзиві на апеляційну скаргу представник виконавчого комітету Чернігівської міської ради просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2020 року – залишити без змін. Посилається, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку виконавчого комітету Чернігівської міської ради надати ОСОБА_1   квартиру з параметрами, які б відповідали тій, що належить їй на праві власності у буд. АДРЕСА_1 . Вказує, що виконавчий комітет Чернігівської міської ради не є і не був балансоутримувачем  будинку по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 239-244).
В судові засідання 03 березня 2021 року, 06 квітня 2021 року, 12 травня 2021 року, 28 травня 2021 року ОСОБА_1   не з`явилась.
Судові повістки, які були направлені за зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 , повертались до апеляційного суду не врученими із зазначенням причини повернення - «За закінченням терміну зберігання» або «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Судовий розпорядник апеляційного суду двічі виїжджав за вказаною ОСОБА_1 адресою, проте судові повістки вручити виявилось неможливим, про що були складені відповідні акти.
Також судом апеляційної інстанції судові повістки ОСОБА_1 направлялись на вказану нею у матеріалах цивільної справи електронну адресу, проте повідомлення про  отримання судової повістки про виклик в судове засідання 12 травня 2021 року від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило. 
З урахуванням викладеного, для забезпечення належного повідомлення ОСОБА_1 про час і місце судового засідання, апеляційним судом розміщено оголошення на офіційному веб-сайті Чернігівського апеляційного суду про виклик  позивачки до суду 28 травня 2021 року о 09 год. 00 хв.  
Разом з тим, судова повістка про виклик ОСОБА_1 в судове засідання  на 28 травня 2021 року, направлена на її електронну адресу, нею отримана, що підтверджується листом, наісланим позивачкою на електронну адресу апеляційного суду. 
25 травня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій вона просить проводити розгляд справи 28 травня 2021 року у її відсутність.
Від  виконавчого комітету Чернігівської міської ради надійшла заява про розгляд справи 28 травня 2021 року без його участі у судовому засіданні. 
  За приписами ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
У судове засідання  Чернігівського апеляційного суду 28 травня 2021 року о 9-00 годині  сторони не з`явились після оголошеної  06.04.2021 року та 12.05.2021 року перерви у  розгляді справи. Тому відповідно до  ч. 2 ст. 247  ЦПК України,  у разі неявки в судове засіданні усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вирішуючи справу, колегія суддів апеляційного судду звертає увагу на такі  обставини.
ОСОБА_1 у своїй заяві від 03 лютого 2021 року посилається на те, що відзив на її апеляційну скаргу поданий та підписаний невідомою особою ОСОБА_2 від імені виконавчого комітету Чернігівської міської ради та Чернігівської міської ради в порядку самопредставництва. Зазначає, що ні Чернігівська міська рада, ні особа, яка підписала відзив на апеляційну скаргу не є стороною у цій справі. Наголошує, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують, що ОСОБА_2 є законним представником виконавчого комітету Чернігівської міської ради та має право вчиняті певні дії від імені виконавчого комітету Чернігівської міської ради.
Апеляційний суд  стосовно участі у справі ОСОБА_3 вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
З матеріалів справи, а саме Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних сіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, убачається, що ОСОБА_3   має право вчиняти юридичні дії від імені виконавчого комітету Чернігівської міської ради без довіреності, у тому числі підписувати договори та діє виключно в судах України без окремого доручення керівника з правом посвідчення копій документів щодо повноважень, але без права: відмови відкликання позову, визнання позову, відмови вд позову, укладення мирової угоди з 09.06.2020 року. (т. 1 а.с. 171).
Повноваження представника в суді встановлено статтею 64 ЦПК України.
Повноваження ОСОБА_3 діяти без окремого доручення керівника  в порядку самопредставництва від імені та в інтересах  виконавчого комітету Чернігівської міської ради документально підтверджені наявною у справі  випискою з  Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У вказаному документі встановлені конкретні обмеження повноважень ОСОБА_3 . Разом з тим, обсяг прав і повноважень ОСОБА_3   визначений чинним цивільним процесуальним кодексом України.
Отже, ОСОБА_3 у цій справі на законних підставах діє в порядку самопредставництва  в інтересах  виконавчого комітету Чернігівської міської ради та в судовому засіданні апеляційного суду  06.04.2021 року  приймав участь  правомірно.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника виконавчого комітету Чернігівської міської ради Гаценка О.О., дослідивши  матеріали цивільної  справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Статтею 21 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що має право отримати  від виконавчого комітету Чернігівської міської ради  2-кімнатну квартиру загальною площею не менше ніж 32.1 кв. м., житловою площею не менше ніж 20.2 кв. м., яка має буди надана їй  замість зруйнованої квартири,   виходячи з приписів ст. ст. 110, 112 та 113 ЖК УРСР та ст. ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підставою заявленого позову визначено норми права, які регулюють відшкодування майнової шкоди та збитків, а тому такий позов до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про зобов`язання надати позивачці житло, а саме квартиру з параметрами, що відповідають параметрам належної їй квартири  у будівлі по АДРЕСА_1 , з підстав заявлених позивачем задоволенню не підлягає.
       З таким рішенням  суду першої інстанції  погоджується  апеляційний суд, виходячи з наступного.  
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 12 грудня 2016 року стався обвал стіни будинку  АДРЕСА_1 ,  внаслідок чого будинок пошкоджений та потребує реконструкції і капітального ремонту. Усі мешканці з цього будинку відселені.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 32,1 кв.м на підставі договору купівлі-продажу квартири від  05 грудня 2011 року та є споживачем послуг, які надає КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради згідно договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № б/н від 23 грудня 2011 року.
Судом також встановлено,що згідно Статуту КП „Новозаводське” Чернігівської міської ради власником цього підприємства є територіальна громада міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради. Підприємство знаходиться у підпорядкуванні управління житлово-комунального-господарства міської ради.
Також Статутом КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради визначені повноваження виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо управління підприємством, зокрема: прийняття рішення про вчинення Підприємством правочинів та укладання договорів, що відповідають хоча б однієї з наведених нижче ознак: передбачають придбання (відчуження) Підприємством майна, надання (замовлення надання) послуг вартістю не більше 2 500 000 гривень; передбачають виконання (замовлення) Підприємством робіт вартістю, що перевищує 2 500 000 гривень; передбачають залучення або здійснення Підприємством інвестицій  вартістю, що перевищує 2 500 000 (два мільйони п`ятсот тисяч) гривень; передбачають укладення Підприємством договорів спільної діяльності (простого товариства) незалежно від вартості вкладів сторін; передбачають укладення Підприємством будь-яких договорів поруки (гарантії), за якими Підприємство приймає на себе обов`язок нести відповідальність за виконання зобов`язань перед третіми особами, а також договорів застави майна Підприємства незалежно від вартості таких зобов`язань або вартості майна, тощо.
Судом встановлено, що Чернігівською міською радою були виділені кошти з міського бюджету для реконструкції зруйнованої частини та капітального ремонту будівлі по АДРЕСА_1 .
Для проведення робіт з реконструкції зруйнованої частини будівлі по АДРЕСА_1 Управління капітального будівництва міської ради відповідно до вимог ст. 29 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності” звернулося до виконавчого комітету міської ради для отримання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки.
Надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, які є складовою частиною вихідних данних для проектування об`єктів містобудування відповідно до положень ст. 14 Закону України „Про основи містобудування” та ст. 31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” є компетенцією виконавчого комітету міської ради.
03 грудня 2017 року виконавчим комітетом Чернігівської міської ради прийнято рішення № 46 „Про затвердження і надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок” з метою реалізації повноважень, визначених чинним законодавством.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом також встановлено, що станом на грудень 2016 року і дотепер у будинку АДРЕСА_1   налічується 98 особових рахунків  на квартири, з яких 83 помешкання перебувають у приватній власності громадян внаслідок приватизації та на підставі цивільно-правових угод (купівлі-продажу,  дарування, спадкування),  що становить 85 відсотків від загальної кількості житлових приміщень. Згідно 15 особових рахунків по  квартирам – житлові приміщення перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Чернігова.
Апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Згідно п. 4 ст. 24 Статуту територіальної громади міста Чернігова власники квартир і квартиронаймачі зобов`язані використовувати приміщення житлових будівель за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, при виявленні пошкодження у квартирі вживати заходи щодо їх усунення власними силами або силами підприємства, що обслуговує житло.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України „Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. А ст. 5 вказаного Закону передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Статтею 7 вищезазначеного Закону передбачені обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, до яких належать: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; виконувати рішення зборів співвласників; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства; забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ч.ч 1,2 ст. 317 ЦК України власникові  належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном,  На зміст права власності  не впливають  місце проживання  власника та місцезнаходження майна. 
Виходячи із змісту  ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Держава не втручається у здійснення права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано  допустити  до користування його майном  інших осіб  лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із ч. 1 ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартир та допоміжних приміщень, належить власникам квартир і саме власники приватного житла зобов`язані забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень у будинку, а  при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що обов`язок щодо утримання спільного майна у належному технічному стані покладається  на співвласників житлового будинку, до яких належить і позивач.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує, що згідно нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2   від 05 грудня 2011 року, укладеного між між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець), квартира оглянута покупцем; недоліків, які перешкоджають використанню квартири за цільовим призначенням, на момент огляду позивачем не виявлено; претензій до продавців, щодо якісних характеристик відчужуваної квартири покупець не мала; позивач прийняла квартиру у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень; претензій до технічного стану будівлі, як майбутній співвласник спільного майна позивач не мала, про що свідчить підписання вказаного договору купівлі-продажу.
У визначеному Житловим кодексом порядку на квартирному обліку для поліпшення житлових умов ОСОБА_1 не перебувала.
Зазначені обставини сторонами не заперечувались і не спростовані у суді першої та апеляційної інстанцій.  
З матеріалів справи убачається, що ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2016 року накладено арешт на будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 .
Матеріалами справи підтверджується, що Чернігівська міська рада неодноразово зверталась до суду з клопотаннями про скасування арешту  будівлі гуртожитку, проте в задоволенні клопотань про скасування арешту будівлі гуртожитку у кримінальному провадженні було відмовлено ухвалами Новозаводського районного суду м. Чернігова ві 15 листопада 2017 року, від 03 січня 2018 року.
Судом також встановлено, що частина мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1 та Управління капітального будівництва Чернігівської міської ради звертались до суду з клопотаннями про скасування арешту будівлі гуртожитку у кримінальному провадженні, проте ухвалами Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2018 року та від 27 червня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотань про скасування арешту будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 .
З листа виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 березня 2021 року, адресованого ОСОБА_1 , убачається, що 26 жовтня 2018 року Чернігівською міською радою прийняте рішення № 35/УІІ-4 «Про затвердження Програми сприяння забезпечення новим житлом мешканців непридатного для проживання та застарілого житлового фонду міста Чернігова на 2019-2023 роки».
Згідно ст. 12 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» відселення власників (наймачів) жилих (нежилих) приміщень будинків, що реконструюються, здійснюється за умови згоди цих власників (наймачів) відповідно до договорів, які інвестор-забудовник укладає з кожним власником (наймачем) цих приміщень.
Програма сприяння забезпечення новим житлом мешканців непридатного для проживання та застарілого житлового фонду міста Чернігова на 2019-2023 роки, яка затверджена Чернігівською міською радою, проходила погодження у Антимонопольному комітеті України відповідно до вимог Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання». Після отримання у липні 2019 року висновків та рекомендацій уповноваженого органу управлінням архітектури та містобудування Чернігівської міської ради розроблено Положення про конкурсний відбір інвесторів забудовників для участі в Програмі сприяння забезпечення новим житлом мешканців непридатного для проживання та застарілого житлового фонду міста Чернігова на 2019 - 2023 роки. 
У зв`язку з наведеним виконавчим комітетом Чернігівської міської ради прийнято рішення «Про затвердження Положення про конкурсний відбір інвесторів забудовників для участі в Програмі сприяння забезпечення новим житлом мешканців непридатного для проживання та застарілого житлового фонду міста Чернігова на 2019 - 2023 роки» № 103 від 05.03.2020 року.
Відділом квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради відповідно до цієї Програми була проведена робота щодо отримання  згоди  всіх мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_1 на участь у цій Програмі.
Станом на 16 листопада 2020 року  згоду на участь у програмі надали  97% власників і наймачів (95 сімей). По трьом приміщенням згода  відсутня, оскільки спадкоємці не можуть оформити спадщину  через  перебування під арештом  будинку АДРЕСА_1 . 
Згідно протоколу № 1 засідання комісії від 01.07.2020 року погоджено попередньо визначений об`єкт конкурсу - АДРЕСА_1 та доручено КП «Чернігівбудінвест» Чернігівської міської ради підготувати обґрунтування розмірів земельної ділянки та її цільового призначення, отримати згоду власників та користувачів земельних ділянок на вилучення.
За матеріалами справи,  Чернігівська міська рада звернулася до суду з позовом про  звільнення  належної територіальній громаді м.Чернігова та самовільно зайнятої земельної ділянки, що є суміжною з земельною ділянкою по АДРЕСА_3 , оскільки  самочинно зведений об`єкт незавершеного будівництвом житлового будинку  перешкоджає виконанню робіт у будинку по АДРЕСА_1 .
Згідно інформації, наданої виконавчим комітетом Чернігівської міської ради від 15 березня 2021 року, станом на 12 березня 2021 року згоду на участь у Програмі надано 99 % власників і наймачів, тому реалізувати положення Програми не має можливості, враховуючи норми чинного законодавства.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що виконавчим комітетом Чернігівської міської ради утворено комісію для реалізації Положення про конкурсний відбір інвесторів - забудовників для участі в Програмі сприяння забезпечення новим житлом мешканців непридатного для проживання та застарілого житлового фонду міста Чернігова на 2019-2023 роки та на виконання рішення  виконавчого комітету  Чернігівської міської ради від 29 квітня 2021 року № 223 оголошено конкурс  на кращого  інвестора-забудовника.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем вчиняються всі необхідні дії в межах повноважень для реалізації Програми та поліпшення житлових умов мешканців будинку по АДРЕСА_1 .
Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Рішенням Чернігівської міської ради від 19 червня 2002 року «Про визначення повноважень, які здійснюють районні в місті ради та їх виконавчі органи» у відповідності до ст. 140 Конституції України та статті 41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено обсяг повноважень Деснянської та Новозаводської районних у м. Чернігові рад та їх виконавчих органів. Чернігівська міська рада делегувала районним у м. Чернігові радам власні повноваження, в тому числі: в галузі житлово-комунального господарства: здійснення відповідно до законодавства  контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства, за технічним станом, використання та утримання інших об`єктів нерухомого майна усіх форм власності; підготовку пропозицій про скасування даного дозволу на експлуатацію об`єктів у разі порушення екологічних норм, санітарних правил, інших вимог; в галузі будівництва: обстеження технічного стану та визначення проценту зносу житлових будівель, а також сум компенсацій за домоволодіння, що підлягають знесенню.
Для здійснення зазначених повноважень при виконавчих комітетах районних рад створюються комісія по визначенню технічного стану житлових приміщень та будинків.
Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, що обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання належало до повноважень комісії по визначенню технічного стану житлових приміщень та будинків Новозаводської районної у м. Чернігові ради, а не виконавчого комітету Чернігівської міської ради.
Позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на спростування того, що до повноважень виконавчого комітету Чернігівської міської ради не належить обстеження стану жилих будинків.
Звертаючись до суду з позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про надання квартири з параметрами, що відповідають параметрам  у квартирі у буд. АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 посилалась на положення ст. ст. 110, 112 та 113 ЖК УРСР.
Апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 110 ЖК УРСР громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.
Згідно ст. 113 ЖК УРСР надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім`ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру.
Судом встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 з позовом до суду  у гуртожитках міста Чернігова проживають 138 осіб, відселених після обвалу з будинку по АДРЕСА_1 і  за їх проживання сплачує виконавчий комітет Чернігівської міської ради.
За правилами ст. 51 Житлового кодексу  жілі приміщення у будинках  житлового фонду місцевих рад  надаються громадянам виконавчим комітетом  за участю громадської комісії  з житлових питань, яка створюється  при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників  громадських організацій, трудових колективів.
Відповідно до вимог  ч. 1 ст. 43 Житлового кодексу  громадянам, які потребують поліпшення житлових умов,  жилі приміщення надаються в порядку черговості.
За таких обставин, надання ОСОБА_1 квартири поза чергою та без урахування прав  інших відселених мешканців з будинку по АДРЕСА_1 ,  буде явно несправедливим  стосовно цих  постраждалих людей та суперечитиме вимогам чинного законодавства і призведе до порушення законних прав громадян, що перебувають у загальноміській черзі при виконачому комітеті Чернігівської міської ради та також потребують  отримання житла. 
З огляду на  викладене, є правильним висновок суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , на неї вказані норми закодавства не розповсюджуються, враховуючи, що вони регулюють відносини, пов`язані з відселенням з державного або громадського житлового фонду. 
Главою 6 ЖК УРСР «Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду» визначені обов`язки власника по забезпеченню схоронності жилого будинку (квартири).
Відповідно до ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
Судом правильно враховано, що попри те, що  83 з 98 приміщень у будинку по АДРЕСА_1 перебувають у приватній власності громадян, виконавчим комітетом Чернігівської міської ради взято на себе зобов`язання щодо розселення мешканців до готелів міста «Придеснянський» і «Профспілковий», та  до гуртожитків  у м.Чернігові.
Матеріалами справи підтверджується, що виконавчим комітетом Чернігівської міської ради щороку приймається рішення «Про укладення договорів», зокрема рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 12 грудня 2017 року № 555, відповідно до яких виконавчим комітетом Чернігівськеої міської ради укладаються договори з установами та організаціями, які є балансоутримувачами гуртожитків, на тимчасове проживання потерпілих з будинку АДРЕСА_4 .
Необгрунтованими є твердження ОСОБА_1 , що виконавчий комітет Чернігівської міської ради визнає свою вину в обвалі будинку, сплачуючи мешканцям за проживання у цих гуртожитках, враховуючи положення ст. 16 Статуту територіальної громади міста Чернігова.Звертаючись з позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 посилалася на положення ст. 22, 1166, 1173, 1174 ЦК України.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
    Частиною першою статті 1173 ЦК України передбачено, що  шкода, завдана фізичній особі незаконними  рішеннями, дією чи бездіяльністю  органу державної влади органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх   повноважень,  відшкодовується  державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 
       Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Апеляційний суд вважає за небхідне зазначити, що вироком Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.08.2019 року відносно ОСОБА_7 як керівника КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради скасовано. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 ЦК України та призначено йому покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані  з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки.  Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. На ОСОБА_8 покладено обов`язки, передбачені ст.. 76 КК України. Арешт, накладений ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.12.2016 року на будинок АДРЕСА_1 – скасовано.
Позивачем не надано суду першої інстанції та не представлено апеляційному суду належих і допустимих документальних доказів наявності вини саме виконавчого комітету Чернігівської міської ради та не доведено обов`язку надати позивачу квартиру з аналогічними параметрами квартири АДРЕСА_2 .
Разом з тим, вищевказаний вирок Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року сам по собі  не є підставою для надання виконавчим комітетом Чернігівської міської ради   рівнозначної квартири саме ОСОБА_1 замість належної їй та пошкодженої квартири АДРЕСА_2 .
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про відновлення її майнових прав та законних інтересів шляхом вчинення дій відповідачем щодо надання позивачці житла, а саме квартири з параметрами, що відповідають параметрам квартири у будівлі по АДРЕСА_1 (в тому числі по територіальному розміщенні у районах міста Чернігова): загальна площа 32,1 кв.м., житлова площа 20,2 кв.м., кількість кімнат - 2, - в обмін на квартиру АДРЕСА_2 .
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів того, що виконавчим комітетом Чернігівської міської ради порушені законні права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 .
Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1   в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.  
Окрім того, доводи апеляційної скарги зводяться до цитування норм законодавства та є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві (т.1.а.с.80-91, 217-225), яким суд першої інстанції надав обгрунтовану оцінку. Також аргументи скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування  законного і обґрунтованого та правильного по суті судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на  правильність вирішення спору по суті.
Сукупність  досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції  повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку   правовідносинам між сторонами.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню  без задоволення, а  рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                               Судді: