ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" травня 2021 р.           Справа№ 910/12237/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Кравчука Г.А. 
 
 при секретарі Вага В.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Севрука В.О. орд. від 09.02.2021;
від відповідача: Яговдіка С.М. самопредставництво; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод 410 ЦА" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2020 (повний текст складено 14.01.2021)
у справі №910/12237/20 (суддя Шкурдова Л.М.)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"
до Державного підприємства "Завод 410 ЦА"
про стягнення 2 128 778,66 грн,   

УСТАНОВИВ:
У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Державного підприємства "Завод 410 ЦА"  (далі - відповідач) та просило стягнути 2 128 778,66 грн, у тому числі: 1 572 622,49 грн заборгованості за товар, поставлений згідно договору поставки №УМТЗ-17-14/2 від 13 липня 2017 року, 131 046,97 грн - 3% річних, 315 025,63 грн інфляційних втрат коштів та 110 083,57 грн штрафу.
Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивачем не надано жодного документу покупцю, передбаченого авіаційними правилами та умовами договору, які підтверджують якість, комплектність  та відповідність товару вимогам підприємства-виробника; умовами договору передбачено оплату товару після проведення процедури вхідного контролю, докази проходження якого відсутні, тому у відповідача відсутні підстави для здійснення оплати за поставлений товар; також вказав, що оригінали документів стосовно правовідносин із позивачем вилучені  в межах кримінального провадження. Крім цього, подав заяву про застосування позовної давності до вимог щодо стягнення штрафу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29 грудня 2020 року позов задоволено частково.
З Державного підприємства "Завод 410 ЦА"  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" стягнуто 1 572 622,49 грн основного боргу,  3% річних в розмірі 131 046,97  грн, інфляційні втрати в розмірі 315 025,63 грн,  витрати по сплаті судового збору в розмірі 30 280,43 та 15 000,00 грн витрати на правову допомогу.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Державне підприємство "Завод 410 ЦА" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а рішення прийняте без повного з`ясування всіх обставин справи,  оскільки позивачем на надано документів, які підтверджують якість товару та його відповідність Авіаційним правилам України (затвердженим 26.04.2019) та відсутні докази проходження товаром процедури вхідного контролю згідно Стандарту Підприємства "Вхідний контроль продукції" (затвердженого 12.08.2019), тому у відповідача не виник обов`язок з оплати товару; заявлені витрати на професійну правничу допомогу не мають характер необхідних, а їх розмір не є розумним і виправданим. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що Авіаційні правила, на які посилається відповідач, набули чинності лише 27.06.2019, а поставка відбувалась у 2017 році; відповідач з моменту отримання товару не заявляв жодних вимог щодо усунення недоліків товару, не заявляв про порушення вимог щодо якості поставленої продукції та не заявляв про відсутність товаросупровідних документів; факт поставки товару належної якості підтверджується також тим, що відповідач його повністю прийняв, не відмовився від нього і не вимагав усунути недоліки;  у аналогічній справі №910/16199/18 (по іншому договору) Верховний Суд зробив висновок, що у зв`язку з відсутністю погодженого сторонами строку проведення вхідного контролю, строк оплати розпочинається одразу після отримання продукції; апелянт не надав доказів або обґрунтувань, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат на правничу допомогу або про неналежність послуг адвоката.  Також позивач навів орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу - 6000,00 грн за складання відзиву на апеляційну скаргу та у випадку проведення судового засідання - додатково 3000,00 грн за представництво інтересів.
01.03.2021 позивачем було подано заяву про стягнення з відповідача 5000,00 грн витрат на правничу допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу, а 20.04.2021 подано заяву про стягнення з відповідача 3000,00 грн витрат на правничу допомогу за участь адвоката в судовому засіданні.
Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, також, на запитання суду, пояснив, що запчастини по видатковим накладним були отримані відповідачем та використані для ремонту техніки.
Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві. 
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 13 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", як продавцем, та Державним підприємством "Завод 410 ЦА", як покупцем, було укладено Договір поставки №УМТЗ-17-14/2 (далі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого продавець зобов`язується протягом строку дії Договору поставити покупцю товари, зазначені в п.1.3 цього Договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари (том 1 а.с.13-16).
У п.1.2 Договору встановлено, що поставка здійснюється окремими партіями згідно з заявкою покупця, переданою факсимільним зв`язком або електронною поштою у рамках Специфікацій, які є невід`ємною частиною цього Договору.
Найменування товару: радіоелектронне обладнання. Код ДК:021-2015-34741000-3 "Обладнання для повітряних летальних апаратів" (п. 1.2 Договору).
Згідно з п.1.4 Договору номенклатурний перелік, асортимент, кількість товарів та ціна, які поставляються за цим Договором, передбачені у  Специфікаціях (Додатках), що є невід`ємною частиною даного Договору.
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що продавець повинен поставити покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам (ТУ) заводу-виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановлених для цієї групи товарів.
Згідно п. 2.2 Договору продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим Договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку тощо з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК), підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ або ін., видаткову накладну, податкову накладну. В разі надання копій документів, що підтверджують якість та відповідність товару, продавець повинен завірити такі документи відповідним чином: своєю печаткою та підписом керівника із зазначенням П.І.Б., посади, дати встановлення підпису та написом "з оригіналом згідно".
Відповідно до  п.3.1 Договору, загальна ціна цього Договору на момент його укладення складає 32 125,86 гри., в тому числі ПДВ.
Відповідно до пункту 3.2 Договору ціна одиниці товарів фіксується на момент укладення Договору та передбачена в Специфікації до Договору з урахуванням умов поставки, протягом строку дії цього договору зміні в односторонньому порядку не підлягає. 
У пункті 4.1 Договору сторонами погоджено, що розрахунки проводяться наступним чином:
- покупець направляє постачальнику (факсимільним зв`язком або електронною поштою) заявку на поставку товару в рамках Специфікацій, які є невід`ємними додатками до даного договору;
- продавець передає покупцю рахунок для оплати замовленої продукції;
- покупець згідно рахунку в рамках специфікації (додатку) проводить платіж, умови зазначаються у кожній специфікації окремо. 
Форма розрахунків: безготівкова, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у договорі (п. 4.2 Договору).
У відповідності до п.п. 5.1, 5.2, 5.3 Договору строк поставки товарів, місце поставки (передачі) партії товарів та умови поставки товарів визначаються в кожній специфікації окремо. 
Право власності на товар, а також ризики випадкової втрати або пошкодження товару переходять від постачальника до покупця в момент передачі товару на склад покупця з підписанням відповідних супровідних документів (п. 5.6 Договору).
Пунктом 7.3 Договору визначено, що за прострочення виконання зобов`язань за договором понад тридцять днів з винної сторони додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми заборгованості. 
За порушенням умов зобов`язання щодо якості (комплектності) стягується штраф у розмірі 20% вартості неякісних (некомплектних) товарів, якщо протягом 14 календарних днів з дати надходження письмового повідомлення не були усунені недоліки.
Цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання їх сторонами (п. 10.1 Договору).
Пунктом 11.2 Договору визначено, що всі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються у вигляді додаткових угод, що підписуються обома сторонам та є невід`ємною  частиною цього Договору.
У період з 20.07.2017 по 27.11.2017 Також сторонами було укладено п`ятнадцять додаткових угод (том 1 а.с.17-31), якими викладався у новій редакції пункт 3.1 договору  та збільшувалась ціна договору, з врахуванням підписаних сторонами Специфікацій.  
Також сторонами Договору підписані Специфікації №1-22 до Договору, якими сторонами узгоджено товар, що поставлявся позивачем, його кількість, ціна, строк його поставки та оплати, а також умови поставки (том 1 а.с.32-53). 
Так, Специфікаціями №1-2, 4-12 встановлено строк оплати - протягом 10 банківських днів після поставки та проходження вхідного контролю на підприємстві; Специфікацією №3 строк оплати встановлено - після проходження вхідного контролю на заводі, з відстрочкою платежу 14 банківських днів..  Специфікаціями №13-22 строк оплати товару встановлено - після проходження вхідного контролю на заводі, з відстрочкою платежу 15 банківських днів. 
Умовами поставки, згідно Специфікацій, сторони визначили - СРТ  НОВА ПОШТА (за рахунок продавця) згідно ІНКОТЕРМС-2010.
На виконання умов Договору, додаткових угод та Специфікацій, позивачем було поставлено відповідачу обумовлений Специфікаціями товар, у тому числі на суму 1 572 622,49 грн, що підтверджується наявними у  матеріалах справи видатковими накладними за період з 02.08.2017 по 14.12.2017, які містять підпис уповноваженої особи відповідача та штам "Завод 410 ГА Склад №6" (том 1 а.с.56-94, 181-183), та  експрес-накладними ТОВ "Нова Пошта", якими підтверджується прийняття товару перевізником (том 1 а.с.112-134).
Також позивачем були виставлені відповідні рахунки-фактури на оплату (том 1 а.с.95-111).
Апеляційним господарським судом встановлено, що окремі видаткові накладні, специфікації, рахунки-фактури та додаткові угоди містять посилання на договір №УМТЗ-17-14/2 від 14.07.2017, однак з матеріалів справи та заяв сторін по суті спору вбачається, що договір №УМТЗ-17-14/2 було укладено 13.07.2017.
За доводами позивача, відповідач не оплатив товар на загальну суму 1572622,49 грн, який  був поставлений по видатковим накладним період з 02.08.2017 по 14.12.2017, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом просив стягнути суму основного боргу, а також  131 046,97 грн - 3% річних, 315025,63 грн інфляційних втрат коштів та 110 083,57 грн штрафу.
Заперечуючи проти задоволення позову, як у суді першої  інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач не спростовував факт отримання товару, однак вказував на те, що матеріали справи не містять доказів виконання позивачем умов договору належним чином та прийняття (отримання) товару відповідачем у кількості та якості, зокрема, не надано документів, які передбачені авіаційними правилами та умовами договору, що підтверджують якість, комплектність та відповідність товару вимогам підприємства-виробника, та доказів надходження таких документів покупцю.
Крім того, відповідач зазначав, що позивачем не надано суду доказів проведення відповідачем ВТК (внутрішнього технічного контролю) поставленого товару, у зв`язку з чим відсутні підстави оплачувати такий товар, а також заявив про пропуск позовної давності з вимог про стягнення штрафу.
За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак позивачем пропущено річний строк позовної давності з вимог про стягнення штрафу, у зв`язку із чим відмовив у позові з вимог про його стягнення та задовольнив решту позовних вимог.
Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору №УМТЗ-17-14/2  від 13 липня 2017 року, який за своєю правовою природою є господарським договором поставки.
Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.
Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за поставлений товар  та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.
Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з положеннями ст. 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 662  ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 
Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.  
Згідно частини 2 зазначеної статті якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
У Договорі (п. 5.3) сторони домовились, що умови поставки товарів визначаються у кожній специфікації окремо, а у Специфікаціях визначено, що поставка здійснюється на умовах СРТ згідно з  Інкотермс 2010.
Згідно з правилами Інкотермс 2010 CPT (Carriage Paid To (... named place of destination) Фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення). Термін "фрахт/перевезення оплачено до" означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. За умовами терміна СРТ, на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, включаючи змішані перевезення.
Отже, позивач, передавши товар перевізнику (TOB "Нова пошта"), що підтверджується наявними у справі експрес-накладними, фактично виконав обов`язок з поставки товару.
Крім цього, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
Наявними у матеріалах справи видатковими накладними, які підписані  повноважними представниками обох сторін, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару загальною вартістю 1 572 622,49 грн, і відповідач цей факт не заперечує.
Статтею 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Умовами укладеного сторонами Договору (п.п.2.2, 5.5) також передбачено, що з товаром надається необхідна документація на товар (податкова накладна, видаткова накладна, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар, бірку тощо). 
Згідно зі ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
Відповідно до пункту 6.1 Договору покупець, у тому числі, зобов`язаний приймати поставлені товар, згідно з умовами цього договору.
Зі змісту видаткових накладних вбачається, що представник відповідача прийняв товар без застережень щодо відсутності документів, а у матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення відповідача до позивача щодо ненадання (надання не у повному обсязі) документів на товар.
Відповідно до ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.
Згідно у умовами пункту 2.5 Договору у випадку виявлення невідповідності товарів при прийманні або в період гарантійного строку вимогам, передбаченим п. 2.1 Договору, або поставки не укомплектованих товарів, покупець направляє повідомлення продавцю про направлення уповноваженого представника для складання акту рекламації. Продавець зобов`язаний направити свого уповноваженого представника протягом трьох робочих днів з моменту отримання повідомлення. 
Однак, відповідачем не надано доказів виявлення невідповідності поставленого позивачем товару вимогам законодавства та договору з дати поставки позивачем продукції до дати прийняття судом оскаржуваного рішення.
Апеляційним господарським судом також встановлено, що господарські операції за спірним договором були предметом розгляду у справі №826/11734/18 за позовом ДП "Завод 410 ЦА" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, і при розгляді вказаної справи судами було встановлено товари за договором №УМТЗ-17-14/2 відповідач фактично отримав і використав їх при здійсненні капітального ремонту літака АН-32 сер.№1701.
Представник відповідача, під час судового засідання у суді апеляційної інстанції, також підтвердив факт одержання товару та його використання при  ремонті авіаційної техніки.
Посилання відповідача на Авіаційні правила України (затверджені наказом Державіаслужби №529 від 26.04.2019) та Стандарту Підприємства "Вхідний контроль продукції" (затверджений наказом ДП "Завод 410 ЦА" №371 від  12.08.2019) відхиляються апеляційним господарським судом,  оскільки поставка відбувалась у період липня-грудня 2017 року, тобто, до прийняття зазначених Правил та Стандарту.
Частиною 1 ст. 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. 
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.  Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Зі змісту Специфікацій вбачається, що сторони встановили строки оплати, зазначивши, що оплата 100% вартості товару здійснюється протягом 10/14/15 банківських днів після поставки та проходження вхідного  контролю на заводі.
Відповідач, посилаючись на вказану умову специфікацій та  ст.530 ЦК України, вказує, що відсутні докази проходження товаром процедури вхідного контролю, а тому відсутні  підстави щодо виконання зобов`язань покупця в частині здійснення оплати за товар. 
Абзацом 2 ч.1 ст. 530 ЦК України визначено, що зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Однак, вхідний технічний контроль має проводитись саме відповідачем і умовами договору не встановлений термін його проведення, отже, відповідач може відтерміновувати проведення вхідного контролю, ухиляючись від оплати отриманого товару і вказана подія може не настати, тому відсутні підстави для застосування наведених приписів ст.530 ЦК України.
Таким чином, датою виконання позивачем обов`язку щодо поставки товару за спірними накладними є дата передачі товарів відповідачу. При цьому з огляду на відсутність у договорі умов щодо терміну, в якій відповідач повинен провести вхідний контроль товарів, такий товар мав бути оплачений протягом 10/14/15 банківських днів з дня отримання його відповідачем (в залежності від строку вказаного у відповідній Специфікації).
Апеляційним господарським судом при цьому враховані правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 17.12.2019 у справі №910/16199/18. 
Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, товар в загальній сумі 1 572 622,49 грн відповідачем не оплачений. Відповідач не заперечує факт нездійснення оплати за вказаний товар.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Матеріалами справи підтверджується, що станом на час прийняття судом рішення заборгованість відповідача перед позивачем становила 1 572 622,49 грн, а тому є вірним висновок місцевого господарського суду, зроблений на підставі наявних у справі доказів, про обґрунтованість і доведеність позовних вимог в частині стягнення основного боргу.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач просив стягнути 131 046,97 грн - 3% річних, 315 025,63 грн інфляційних втрат коштів, які нараховані ним по кожній накладній окремо, з врахуванням визначених Специфікаціями строків оплати.  Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат коштів, апеляційний господарський суд встановив, що він зроблений  арифметично та методологічно правильно, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ці позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 7.3 Договору визначено, що за прострочення виконання зобов`язань за договором понад тридцять днів з винної сторони додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.
Оскільки відповідачем було більш ніж на 30 днів прострочено оплату товару на суму 1 572 622,49 грн позивачем обґрунтовано нараховані 7% штрафу на вказану суму, що становить 110  083,57 грн. 
Однак, відповідачем було заявлено про застосування позовної давності з вимог про стягнення штрафу.
Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України   позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вірно встановив суд першої інстанції, строк оплати видаткових накладних настав у період з серпня 2017 по січень 2018 року, позивач звернувся з даним позовом до суду 13.08.2020, що підтверджується штампом на конверті, в якому направлялась позовна заява до суду, а тому сплив строк позовної давності до вимог про стягнення штрафу в розмірі 110 083,57 грн., в зв`язку з чим вказані вимоги задоволенню не підлягають.
Крім цього, відповідач оскаржує рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 15000 грн.
Відповідно до положень частин 1, 3 статті 123, частини 2 статті 126 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Пунктом 2 частини 4 статті 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати [крім судового збору], пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів  справи вбачається, що 07.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" та Адвокатським Бюро "Сергія Женева" було укладено договір-доручення про надання правової допомоги. 01.10.2019 між  Адвокатським Бюро "Сергія Женева" та ТОВ "Промелектроніка" укладено Додаткову угоду №1 до Договору, якою визначено вартість надання адвокатських послуг. 
Сторонами договору договір-доручення про надання правової допомоги підписано  акт приймання-передачі наданої правової допомоги у справі №910/12237/20, згідно якого позивачу надані адвокатські послуги на суму 16400,00 грн щодо підготовки позовної заяви, підготовки відповіді на відзив та забезпечення участі адвоката  у двох судових засіданнях 16.10.20, 24.11.20.
Згідно платіжного доручення  №7640 від 16.11.2020 позивачем сплачено 16400,00 грн за надання правової допомоги.
28.12.2020 сторонами складено акт приймання-передачі наданої правової допомоги у справі №910/12237/20, згідно якого позивачу надані адвокатські послуги на суму 6000,00 грн  щодо забезпечення участі адвоката  у двох судових засіданнях 22.12.2020, 29.12.2020р.
Згідно платіжного доручення  №7743 від 28.12.2020 позивачем сплачено 6000,00 грн за надання правової допомоги.
Отже, під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 22  400,00 грн.
Відповідачем була подана заява, в якій він вказував, що заявлені витрати не мають характер необхідних, а їх розмір не є розумним і виправданим, тому просив відмовити у їх стягненні.
У постановах від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі №920/39/20  Верховний Суд зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Судом першої інстанції при розгляді заяви позивача про відшкодування витрат на правову (професійну правничу) допомогу було встановлено, що представник  позивача (адвокат Севрук В.О.) брав участь у судових засіданнях 16.10.20, 24.11.20, 22.12.2020, 29.12.2020р., адвокатом Жечевим С.О. підписано позовну заяву у даній справі та підготовлено відповідь на відзив, а тому, враховуючи участь адвоката у чотирьох судових засіданнях, які в загальному часі тривали близько однієї години разом, складення двох процесуальних документів, зважаючи на складність справи та, керуючись принципом співмірності та розумності судових витрат,  суд першої інстанції прийшов до висновку, що співмірною є компенсація витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі   15   000,00 грн.
Вказаний висновок суду першої інстанції повністю узгоджується з наведеними нормами Господарського процесуального кодексу України та правовими позиціями Верховного Суду, які підлягають врахуванню всіма судами.
За таких обставин доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами  для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду  міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Так, 01.03.2021 позивачем було подано заяву про стягнення з відповідача 5000,00 грн витрат на правничу допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу, а 20.04.2021 подано заяву про стягнення з відповідача 3000,00 грн витрат на правничу допомогу за участь адвоката в судовому засіданні.
На підтвердження вказаних витрат позивачем надано договір-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021, укладений між  позивачем та адвокатським бюро "Сергія Жечева"; додаткову угоду №1 до договору доручення;  рахунок-фактуру від 24.02.2021 на суму 5000 грн; платіжне доручення від 25.02.2021 на суму 5000 грн; акт приймання-передачі від 24.02.2021 на суму 5000 грн (підготовка відзиву на апеляційну скаргу); розрахунок суми гонорару до акту приймання-передачі; рахунок-фактуру від 16.04.2021 на суму 3000,00 грн;  акт приймання-передачі від 16.04.2021 на суму 3000 грн (участь представника в судовому засіданні 20.05.2021); розрахунок суми гонорару до акту приймання-передачі; платіжне доручення від 16.04.2021 на суму 3000 грн.
Відповідачем не доведено неспівмірності розміру витрат позивача на оплату послуг адвоката за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Дослідивши подані позивачем акти приймання-передачі та розрахунки суми гонорару до них, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому заявлені витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод 410 ЦА" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від  29 грудня 2020 року - без змін.
2. Стягнути з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (03151, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 94,  ідентифікаційний код 01128297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул.Грязнова, будинок 4-А, ідентифікаційний код 24510970) - 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
3. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
4. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 25.05.2021.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                Г.А. Кравчук