ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5338/20                Головуючий суддя І інстанції Єрмоленко В. Б.
Провадження № 22-ц/818/1191/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року                                                                м. Харків.
 
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах:
головуючого                 Яцини В.Б.,
суддів колегії                Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Літвінової Ольги Борисівни на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року, по цивільній справі №639/5338/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

 У серпні 2020 року  АТ КБ «ПриватБанк»  звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1   та просило  стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 75833,80 грн  за кредитним договором №б/н від 07.02.2008 року, посилаючись на те, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 07.02.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 19.05.2020  року має заборгованість – 75833,80 грн, з яких: 57590,91 грн  – заборгованість за тілом кредиту (в тому числі за простроченим тілом кредиту – 764,71 грн; заборгованість за поточним тілом кредиту – 56826,20 грн); 18242,89 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2020 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.02.2008 року у розмірі 75833,80 грн.
Не погоджуючись з рішенням районного суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Літвінова О.Б. в апеляційній скарзі просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки при його ухваленні було порушено норми матеріального і процесуального права. 
В обґрунтування скарги зазначено, що кредит відповідачу видано на підставі анкети-заяви, з умовами та правилами вона не була ознайомлена, проігноровано висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.
АТ КБ «ПриватБанк» у поясненнях зазначає, що відповідача було ознайомлено належним чином з умовами кредитування, що підтверджується особистим підписом відповідача на довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якому чітко зазначено основні умови кредитування.
Вважає, що сторонами при кладенні кредитного договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, тому посилання на правову позицію викладену в постанові ВП ВС від 03.07.2019 року є необґрунтованими.
Вказує, що позивачем заявлено до стягнення вимоги за процентами за користування кредитом станом на 19.05.020 року, тобто в межах кредитування, тобто до стягнення підлягає заборгованість за відсотками станом з моменту виходу на прострочку з 01.11.2019 року (в межах строку кредитування – строк дії картки 08/21), які нараховані за відсотковою ставкою, вказаною в довідці про умови кредитування та Анкеті-Заяві, які підписані відповідачем у сумі 11757,77 грн.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомленням учасників справи. 
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не зовсім відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідач взятих на себе за Договором зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконав у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у розмірі 75833 грн 80 коп. з яких, 56826,20 – заборгованість за поточним тілом кредиту, 764,71 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 18242,89 грн – заборгованість за простроченими відсотками.

Проте в повному обсязі погодитись з таким висновком суду не можна.
Судовим розглядом установлено, що 07.02.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 700 грн, який в подальшому було збільшено до 32000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Матеріали справи містять анкету-заяву, у якій зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами заява становить договір про надання банківських послуг, укладений між Банком і ОСОБА_1 , а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Також додана довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» , яка підписана відповідачем та зазначена базова відсоткова ставка 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с. 44).
Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на на 19.05.2020  року має заборгованість – 75833,80 грн, з яких: 57590,91 грн  – заборгованість за тілом кредиту (в тому числі за простроченим тілом кредиту – 764,71 грн; заборгованість за поточним тілом кредиту – 56826,20 грн); 18242,89 грн – заборгованість за простроченими відсотками. (а.с. 6-24).
Також до позовної заяви Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписана анкету-заяву від 07.02.20078 року та отримала кредитну картку. Зазначена анкета-заява містить інформацію щодо базової відсоткової ставки за кредитним договором – 36% річних.
Також матеріали справи містять довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», де зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом – 3%, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань.
Тобто у довідці містяться усі істотні умови укладеного договору між сторонами.
Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення прострочених відсотків, банк посилався на довідку про умови кредитування, у якій зазначені умови кредитування, з якою ознайомилася, погодилася та підписана відповідачем. 
Оскільки в указаних вище документах, підписаних відповідачем, визначено усі істотні умови договору, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про укладення договору кредиту.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Однак всупереч нормі ст. 89 ЦПК України суд не звернув уваги, що позивач на підтвердження заявлених вимог надав довідку про розмір процентної ставки за користування кредитом, яку підписав відповідач перед отриманням кредиту, що свідчить про те, що сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік, 0,1% на день. ( а.с.44).
Згідно з наданим Банком розрахунку та письмових пояснень до апеляційної скарги розмір процентів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 станом на 19.05.2020, складає 11757,77грн. за 201 день прострочки.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на зазначену довідку, та стягнув відсотки у розмірі 43,2% на рік, як зазначено в розрахунку заборгованості.
За таких обставин та відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга представника ОСОБА_2 – адвоката Літвінової О.Б. підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за процентами станом на 19.05.2020 зменшенню до розміру 11575,77 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Літвінової Ольги Борисівни задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року змінити, в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами, задовольнивши позов банку частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за кредитним договором № б/н від 07.02.2020 у розмірі 11757 грн 77 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 14 червня 2021 року.

Головуючий                                                                В.Б.Яцина

Судді                                                                        І.В.Бурлака

                                                                       О.М.Хорошевський