ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/5805/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Кіровоградської обласної ради на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 ( суддя першої інстанції Жук Р.В.) в адміністративній справі №340/5805/20 за позовом   ОСОБА_1   до  Кіровоградської обласної ради про зобов`язання винити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Кіровоградської обласної ради, в якому просив:
зобов`язати Кіровоградську обласну раду здійснити запис у трудовій книзі про визнання недійсним запису, зробленого відповідно до рішення Кіровоградської обласної ради від 17.09.2019 року №672 та вказати підставу звільнення з посади ст.56 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні";
стягнути з Кіровоградської обласної ради середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 256 111,80 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він був незаконно звільнений з посади заступника голови Кіровоградської обласної ради та поновлений на цій посаді рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі №340/2608/19 від 13.02.2020 року. Однак, рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі відповідачем не виконане. Відповідачем у трудовій книзі позивача про визнання недійсним запису відповідно до рішення Кіровоградської обласної ради від 17.09.2019 року №672а не вчинено та не виплачений середній заробіток за час невиконання рішення суду.           
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 адміністративний позов задоволено.
Зобов`язано Кіровоградську обласну раду здійснити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про визнання недійсним запису, зробленого відповідно до рішення Кіровоградської обласної ради від 17.09.2019 року №672 та вказати підставу звільнення з посади ст.56 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Стягнуто з Кіровоградської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 256 111,80 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду при розгляді справи № 340/2608/19 за позовом ОСОБА_1 про скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ґрунтувалося лише на порушенні процедури оприлюднення проекту рішення обласної ради від 17 вересня 2019 року № 672 відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації". В інших аспектах дане рішення обласної ради прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України. Питання ж недосконалого виконання повноважень заступником голови обласної ради взагалі не повинно було бути предметом розгляду попереднього спору, що обласна рада обґрунтовувала при розгляді попередньої справи, наголошуючи на дискреційності повноважень депутатів обласної ради при винесенні такого питання на розгляд ради. Крім того, суд при розгляді справи № 340/2608/19, не зазначив спосіб виконання даного рішення, враховуючи тип посади позивача - виборна посада, на яку особа обирається відповідною радою. Крім того, вважає, що затримки виконання рішення суду з боку голови обласної ради та обласної ради сьомого скликання в цілому не було, оскільки відповідні проекти рішень було неодноразово винесено головою обласної ради на розгляд обласної ради, проте депутати не підтримували, що свідчить про їх особисте внутрішнє переконання при прийнятті даного рішення. 
Позивач, не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до п.3 ч.1   ст.311 КАС України   суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , обіймав посаду заступника голови Кіровоградської обласної ради з 06.01.2016 року. 
06.01.2016 позивачем прийнята присяга державного службовця.
Рішенням Кіровоградської обласної ради №672 від 17.09.2019 року достроково припинено повноваження заступника голови Кіровоградської обласної ради І.С. Степура.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі №340/2608/19 від 13.02.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Кіровоградської обласної ради 7 скликання №672 від 17.09.2019 року та поновлено на посаді заступника голови Кіровоградської обласної ради з 18.09.2019 року. Стягнуто з Кіровоградської обласної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.09.2019 року по 13.02.2020 року включно в сумі (103 роб дні х 1219,58 грн.) 125 616,74 грн.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі №340/2608/19 вищезазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Проте, не зважаючи на наявність рішення що набрало законної сили, в частині поновлення мене на роботі виконано не було та запис у трудовій книзі внесений відповідно до рішення Кіровоградської обласної ради від 17.09.2019 року №672 недійсним невизнано. 
В жовтні 2020 року відбулись вибори до Кіровоградської обласної ради. 
11 грудня 2020 року відбулась перша сесія восьмого скликання Кіровоградської обласної ради. Відповідно до цього  повноваження позивача, як депутата обласної ради були припинені. 
Позивач, вказуючи про невиконання судового рішення про поновлення його на роботі, звернувся до суду із даним позовом про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі за період з 13.02.2020 року по 11.12.2020 (день припинення повноважень) є предметом спору у межах цієї адміністративної справи.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право відповідно до   статті 236 КЗпП України   на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за  період з 13.02.2020 по 11.12.2020 (день припенення повноважень).
Проаналізувавши встановлені обставини справи у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття         2       та частина четверта статті         242 КАС України       встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до      статті 372 КАС України   судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому         Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з положеннями частини першої         статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»       виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому       Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим       Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього         Закону       та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього         Закону       підлягають примусовому виконанню.
В частині першій         статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»       йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим       Законом       заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому         Законом України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.
Згідно   статті 382 КАС України       визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до   статті 383 КАС України       особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним       законом       встановлено порядок виконання судових рішень в  адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначені норми         КАС України       мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.
Наявність у   КАС України       спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому         КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до         статті 129-1 Конституції України       судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному       законом       порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на частини п`ятої            статті 383 КАС України       відповідно до яких, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити         статті 129-1 Конституції України.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а, від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17 та від 15 квітня 2020 року у справі № 367/1240/16-а.
За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.
Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими      стаття 383 КАС України        пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.
Крім того, апеляційний суд вважає, що суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення фактично про те ж саме, оскільки цим порушуються норми   КАС України, яким передбачено вирішення цих питань в порядку статей   249   та   383 КАС України, тобто шляхом винесення судом окремої ухвали.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання належного виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі №340/2608/19 від 13.02.2020 року, то відповідно ним неправильно обраний спосіб захисту свого порушеного права.
Колегія суддів, з урахуванням викладеного, доходить висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.   243,   250,   308,   311,   315,   317,   321,   322,   325,   329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Кіровоградської обласної ради задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 в адміністративній справі №340/5805/20 скасувати.
Прийняти постанову, якою у позові ОСОБА_1   до  Кіровоградської обласної ради про зобов`язання винити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення - відмовити.
Постанова набирає законної сили відповідно до   ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328,   329 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови виготовлено 15.06.2021.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва