Головуючий І інстанції: Л.М. Опімах

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 р. 	Справа № 480/8878/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача Ральченка І.М.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Сумський обласний військовий комісаріат) на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 29.12.2020, по справі № 480/8878/20
за позовом    Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки  
до       ОСОБА_1 ,       ОСОБА_2 ,       ОСОБА_3                    
про стягнення матеріальної шкоди,
ВСТАНОВИВ:

Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Сумського обласного військового комісаріату 232 054,59 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої державі.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 позовну заяву повернуто позивачу.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відкрити провадження у справі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що з моменту повернення позовної заяви Зарічним районним судом м. Суми і до моменту її подачі до Сумського окружного адміністративного суду  відбулись суттєві зміни в законодавстві щодо відшкодування шкоди. Зокрема, Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95 втратило свою чинність, а натомість набув чинності Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі» від 03.10.2019 № 160. Одночасно один з відповідачів ( ОСОБА_2 ) повернувся на військову службу, а тому виникла необхідність у врегулюванні  можливості  позасудового стягнення спричиненої шкоди. У зв`язку з наведеним позовні вимоги потребували суттєвих змін та проходження  додаткових механізмів, була відсутня можливість визначити розмір позовних вимог, що перешкоджало у більш короткі терміни звернутись до суду.
Крім того, поза увагою суду залишено висновки, викладені в постанові ВАСУ від 05.04.2012 по справі № К/9991/38816/11 про те, що недостатня кваліфікація, в результаті якої позивач спочатку з порушенням правил предметної підсудності помилково звернувся до районного суду, не може бути перешкодою для реалізації  права позивача на звернення до суду для захисту своїх прав.
Також апелянт зазначає про не врахування судом запровадження на території України з 12 березня 2020 року карантину, як неможливість тимчасового звернення до суду з позовом.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1  (далі - відповідачі) не надали відзиви на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк – 10 календарних днів з дня отримання копії ухвали шляхом  уточнення позовних вимог в частині вірного зазначення особи позивача; надання письмового підтвердження про не подання іншого позову до цих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав; оригіналу документа про сплату судового збору в сумі 3 480,81 грн; заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням  інших підстав пропуску звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску. Копію зазначеної ухвали отримано позивачем 17.12.2020, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 8).
28.12.2020 на виконання вимог ухвали суду від 14.12.2020 позивач уточнив дані щодо особи позивача, надав квитанцію про сплату судового збору та заяву про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування  поважності причин пропуску звернення до суду позивач зазначив, що вперше з аналогічним позовом звертався в порядку цивільного судочинства та ухвалою Зарічного районного суду м. Суми  від 30.09.2019 по справі № 591/5888/19 відмовлено у відкриття провадження, роз`яснено, що  позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
В подальшому за результатами звернення з позовом до Сумського окружного адміністративного суду, ухвалою суду  від 27.12.2019 по справі № 480/4692/19 позовна заява повернута Сумському ОВК в зв`язку з не наданням доказів надіслання копій позовної заяви  відповідачам та не поданням заяви про поновлення строку звернення до суду. 
Після повторного звернення до суду ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 по справі № 480/441/20 позовна заява повернута позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків (не зазначено підстав пропуску строку звернення до суду, не надано документ про сплату судового збору та письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав). 
Впродовж 2020 року ухвалами суду від 26.08.2020 по справі № 480/4120/20, від 05.10.2020 по справі № 480/6576/20 позовні заяви повернуто позивачу  у зв`язку з не зазначенням поважних причин пропуску звернення до суду, підписання особою, яка не підтвердила свої повноваження щодо її підписання.
З урахуванням висновку  ВАСУ від 05.04.2012 по справі № К/9991/38816/11 недостатня кваліфікація, в результаті якої позивач спочатку з порушенням правил предметної підсудності помилково звернувся до районного суду, не може бути перешкодою для реалізації  права позивача на звернення до суду для захисту своїх прав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, позивач звернувся до суду після спливу встановленого строку; обставини, на які позивач вказує як на поважну причину пропуску строку звернення до суду є неповажними; будь-якого іншого обґрунтування поважності причин пропуску строку позивачем не зазначено.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до  ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду можливе у випадках: неподання заяви у визначений в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху строк; зазначення у заяві про поновлення строку звернення до суду підстав пропуску строку, які визнані неповажними.
При цьому, поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що предметом даного позову є стягнення на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 суми коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої державі.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що за результатами роботи внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1  за період з 11.08.2015 по 31.01.2019 виявлено переплату винагороди за безпосередню участь в АТО тридцяти військовослужбовцям військової частини польова пошта НОМЕР_1 внаслідок відсутності  витягів з наказів (розпоряджень) командирів вищих  органів військового управління про прибуття до складу сил та засобів та вибуття з них військовослужбовців. За фактом виявленого порушення призначено службову перевірку (доповідна записка від 28.05.2019) та службове розслідування (наказ від 07.06.2019).
Отже,  підстави, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог, виникли у позивача ще в 2019 році, проте з даним позовом він звернувся до суду  10.12.2020, тобто поза межами тримісячного строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України.
Доводи апеляційної скарги стосовно поважності пропущення строку звернення до суду із даним позовом у зв`язку зі змінами в законодавстві щодо відшкодування шкоди, проведення  заходів  щодо позасудового стягнення суми спричинених збитків колегія суддів вважає  необгрунтованими з наступних підстав.
Так, позивач зазначає, що з моменту повернення позовної заяви Зарічним районним судом м. Суми і до моменту її подачі до Сумського окружного адміністративного суду  відбулись суттєві зміни в законодавстві щодо відшкодування шкоди. Зокрема, Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95 втратило свою чинність, а натомість набув чинності Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі» від 03.10.2019 № 160. Одночасно один з відповідачів ( ОСОБА_2 ) повернувся на військову службу, а тому виникла необхідність у врегулюванні  можливості  позасудового стягнення спричиненої шкоди. У зв`язку з наведеним позовні вимоги потребували суттєвих змін та проходження  додаткових механізмів, була відсутня можливість визначити розмір позовних вимог, що перешкоджало у більш короткі терміни звернутись до суду.
 Колегія суддів зазначає, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
В матеріалах справи відсутні будь-які належні і беззаперечні докази на підтвердження поважності пропуску позивачем встановленого законом тримісячного строку для звернення до суду із даними позовними вимогами та неможливості вчасного звернення до адміністративного суду внаслідок суттєвих перешкод, також не надано доказів вчинення дій щодо позасудового стягнення спричиненої шкоди.
Отже, наведені обставини свідчать про те, що будь-які непереборні та об`єктивні перешкоди або труднощі, які при цьому не залежали від волі позивача та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання відповідного адміністративного позову, були відсутні.
Зміни в законодавстві щодо відшкодування шкоди, проведення заходів  щодо позасудового стягнення суми спричинених збитків не можна вважати поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки зазначені обставини не є непереборними та такими, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду.
Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на запровадження на території України з 12 березня 2020 року карантину, як поважну причину пропуску строку на звернення до суду з позовом у цій справі, з огляду на наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (зі змінами та доповненнями) "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій на усій території України запроваджено карантин з 12 березня 2020 року.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX (який набрав чинності 02.04.2020) було внесено зміни до п. 3 розд.VI "Прикінцеві положення" КАС України, якими передбачалось, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.295 КАС України щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Таким чином, дійсно, передбачені КАС України строки, у тому числі на апеляційне оскарження судових рішень були законом продовжені на весь строк дії карантину.
Водночас, 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно п. 2 розділу ІІ процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Зазначеним Законом, серед іншого, внесені зміни до п. 3 розд. VI "Прикінцеві положення" КАС України та встановлено наступне: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Колегія суддів зазначає, що позивач звернувся з даним позовом до суду 10 грудня 2020 року та у позовній заяві, а також в апеляційній скарзі жодним чином не мотивує причини зволікання на звернення до суду з відповідною позовною заявою під час впровадження на території України карантину та не зазначає про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного подання позову в цей період, які б були об`єктивними та не залежали від її волевиявлення, а також були зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Разом з тим, позивач впродовж 2020 року неодноразово звертався до суду з аналогічним позовом, що свідчить про відсутність будь-яких перешкод, пов`язаних з тимчасовим введенням карантину.
Поряд із цим, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу, що вчасна первинна подача позовної заяви не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.
          Законодавче обмеження строку звернення до суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №160/7015/19 та від 06 березня 2018 року у справі № 819/1224/15-а.
          Крім того, невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення позовної заяви, та, як наслідок, повернення її заявнику не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити розгляд позовної заяви після закінчення строку звернення до суду, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
          Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивачем не надано.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження судового рішення з поважних причин.
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначається, зокрема, у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 140/965/18, від 06 квітня 2021 року у справі 823/2363/18.
При цьому, колегія суддів зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 14.08.2020 у справі № 536/2248/17.
У сенсі наведеного треба визнати, що суд першої інстанції правильно оцінив наведені позивачем обставини пропуску строку звернення до суду як неповажні для його поновлення.
Посилання апелянта на постанову ВАСУ від 05.04.2012 по справі № К/9991/38816/11, в якій зазначено, що недостатня кваліфікація, в результаті якої позивач спочатку з порушенням правил предметної підсудності помилково звернувся до районного суду, не може бути перешкодою для реалізації  права позивача на звернення до суду для захисту своїх прав, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки вищенаведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду у своїй сукупності не свідчать про наявність у позивача непереборних та об`єктивних перешкод або труднощів, які б унеможливлювали своєчасне звернення до суду з даним позовом.
З  огляду на викладені обставини, за наслідком розгляду апеляційної скарги, враховуючи наведені норми права, колегія суддів вважає, щодо оскільки наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність повернення позовної заяви, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.  315, ст.  316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 312, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Сумський обласний військовий комісаріат) - залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 по справі № 480/8878/20  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Катунов