УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/1873/18 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С. 
Категорія 3 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:         Коломієць О.С.
суддів: Шевчук А.М, Павицької Т.М.
з участю секретаря
судового засідання:         Дяченко Ю.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/1837/18 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ майна
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Рожковою О.С. у м. Житомирі 
встановив:
У березні 2018 року   ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення вимог, просив виділити в натурі належну йому частку в розмірі 155/300 ід.ч. із майна, що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме приміщення, які вказані на технічному плані будинку під номерами 2-1; 2-2; 2-3; 2-4; 2-5, зі сплатою відповідачам визначеної відповідно до законодавства грошової компенсації.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, йому на праві власності належить 155/300 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з яких 31/300 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.03.1992 та 124/300 частина - на підставі договору дарування від 04 грудня 1995 року. Його брату, відповідачу ОСОБА_2 , належить 31/300 частина цього будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23 березня 1992 року, а решта - 38/100 належить іншим співвласникам - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Позивачем зазначено, що вказаний будинок між сторонами не поділений в натурі, частка кожного із співвласників не виділена, при цьому, сторони не можуть дійти між собою згоди щодо поділу будинку, у зв`язку з чим спільне користування будинком є неможливим. В зв`язку з наведеним, позивач просив виділити в натурі належну йому частину будинку з виплатою грошової компенсації іншим співвласникам відповідно до чинного законодавства.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, скаржник просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, судом зазначено, що зменшення належної в будинку частки відповідача з 31/300 до 29/300 призведе до неможливості виділу йому відокремленої частки будинку. Однак судом не було взято до уваги те, що неможливість виділити ОСОБА_2 відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру його частки у праві власності, існувала раніше та існує на даний час – при актуальному розмірі частки позивача у розмірі 31/300 частин будинку. Крім того, закон не ставить в залежність виділ частки одному із співвласників лише за умови виділу частки решті співвласників будинку. Посилання суду на те, що у разі виділу частки позивачу, частки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично будуть складати приміщення, які є відокремленою квартирою АДРЕСА_2 та є місцем проживання родини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 , його представник, відповідач ОСОБА_3 просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. При цьому зазначили, що у разі виділу позивачу його частки в майні за запропонованим варіантом, будуть порушені їх права як співвласників будинку. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Судом під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є рідними братами, згідно свідоцтва про право на спадщину № НОМЕР_1 , від 23 березня 1992 року на праві приватної власності у вказаному домоволодінні належить 155/300 ід.ч. та 31/300 ід.ч. відповідно.
За  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано право власності по 38/200 часток за кожним на підставі договору дарування №390 від 21 липня 2004 року, що підтверджується інформаційними довідками з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №219048808, №219058183, 219058977, 219059538, 219060068 від 05.08.2020 та довідкою Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 05 жовтня 2009 року № 16-А-5731 (т.1 а.с.5, 215-222).
За даним домоволодінням закріплена земельна ділянка площею 567 кв.м. на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради народних депутатів від 23 лютого 1954 року (т.1 а.с.5)
Також, судом встановлено, що у власності позивача ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,0486 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV – ЖТ №043850 (т.1 а.с.8).
В користуванні позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_2 знаходяться приміщення: 2-1 коридор площею 2.0 кв.м., 2-2 санвузол площею 2.1 кв.м., 2-3 кухня площею 7.1 кв.м., 2-4 ж/кімната площею 17.5 кв.м., 2-5 ж/кімната площею 18.8 кв.м., гараж «Б», сарай «Г», туалет «Д», частина огорожі №1, що підтверджується довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №17 від 20.05.2016 (т.1 а.с.32). 
Згідно повідомлення КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради за №430 від 27 травня 2016 року вбачається, що матеріали інвентаризаційної справи №5731 не містять інформації щодо розподілу будинку в натурі (на квартири) чи встановлення порядку користування будинком (т.1 а.с.6).
Згідно експертного висновку №851/04.19 від 26 квітня 2019 року вбачається, що за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, технічно можливо виділити позивачу ОСОБА_2 частку з об`єкту нерухомого майна – житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка становить 155/300 часток домоволодіння, а саме: приміщення, які вказані на технічному плані будинку під номерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва.
Для ізоляції виділеної частини будинку переобладнання проводити не потрібно. Частина будинку, що виділяється у вигляді окремої квартири АДРЕСА_3 , обладнана окремим входом та ізольована від іншої частини будинку.
При виділенні ОСОБА_2 155/300 ідеальних частин з об`єкту нерухомого майна – житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , співвласник ОСОБА_2 повинен сплатити грошову компенсацію іншим співвласникам - відповідачу ОСОБА_2 4886 грн., ОСОБА_3 та ОСОБА_4   по 8996 грн. кожному (т.1 а.с.109-136, 194-196, 206-207).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що виділ позивачу у натурі частки з об`єкту нерухомого майна, а саме приміщень, які вказані на технічному плані будинку під номерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, завдасть істотної шкоди правам відповідачів щодо належного користування своїми частками у праві спільної часткової власності.
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного. 
Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власникам, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
Як встановлено під час розгляду справи і дані обставини визнаються сторонами у справі, будинковолодіння АДРЕСА_1 фактично поділено на дві частини, у вигляді окремих квартир, а саме: квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 , з двома окремими особовими рахунками. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у відокремленій частині будинку за АДРЕСА_2 , користуються приміщеннями І, 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 та мають у користуванні земельну ділянку, на якій розміщена вказана квартира. У квартирі АДРЕСА_3 фактично проживає син позивача з родиною, які користуються приміщеннями під номерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив виділити в натурі лише належну йому частину в домоволодінні. Проведена під час розгляду справи експертиза також передбачає виділення лише позивачу частини спірного домоволодіння без зазначення, які частки даного будинку з господарськими будівлями в натурі можуть бути виділені відповідачам, тим самим не визначено конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, які повинні бути виділені ОСОБА_2 та сім`ї ОСОБА_6 . 
При цьому колегія суддів враховує, що загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦПК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.
Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі за № 6-2925цс15.
Таким чином відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виділення позивачу у натурі частки з об`єкту нерухомого майна, а саме приміщень, які вказані на технічному плані будинку під номерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, завдасть істотної шкоди правам відповідачів щодо можливості належного користування своїми частками у праві спільної часткової власності. При цьому суд врахував, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року (справа № 6-4цс14).
Доводи апеляційної скарги щодо належності відповідачу на праві власності квартири АДРЕСА_4 не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки на зміст права власності у даному випадку не впливають місце проживання відповідача ОСОБА_2 та наявність у власності іншого майна. 
Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За таких обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а  рішення  Корольовського районного суду м.Житомира від 24 листопада 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Головуючий Судді