ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 р.	Справа № 520/13581/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С  
             представник третьої особи Харченко К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків по справі № 520/13581/2020
за позовом     ОСОБА_1      
до     Борівської селищної ради       третя особа   ОСОБА_2   
про  визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Борівської селищної ради Борівського району Харківської області, третя особа - ОСОБА_2 , в якому просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення Борівської селищної ради від 11.06.2020 №33.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції, позивачем  подано апеляційну скаргу, в якій він просить  скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позов. 
В  обґрунтування  вимог  апеляційної  скарги  позивач  посилається   на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального  права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема, зазначив, що рішення №33 від 11.06.2020, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель промисловості зі зміною цільового призначення в землі сільськогосподарського призначення для ведення індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,02 га з подальшою передачею у приватну власність, прийнято Борівською селищною радою з численними порушеннями вимог чинного законодавства, а тому дане рішення підлягає скасуванню.
Третя особа подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник третьої особи, наполягаючи на законності  та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване  рішення без змін.
Позивач та відповідач в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, пояснення третьої особи, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6321055100:07:019:0297 за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки із кадастровим номером 6321055100:07:019:0022 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю Борівської селищної ради Харківської області від 13.05.2020 р. № 301
11.06.2020 селищною радою відносно земельної ділянки третьої особи було прийнято рішення № 33 про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель промисловості зі зміною цільового призначення  в землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва (код згідно КВЦПЗ 01.05) в АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0.02 га з подальшою передачею у приватну власність.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із вищевказаними позовними вимогами.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволення позову, виходив з того, що третьою особою у відповідності до вимог чинного законодавства подано до уповноваженої особи необхідний пакет документів для прийняття рішення про надання дозволу на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни її цільового призначення, а відповідачем процедурних порушень при прийнятті цього рішення допущено не було.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Питання зміни цільового призначення земельної ділянки регулюється Земельним кодексом України від 25.10.2001 р. № 2768-ІІІ (далі ЗК України).
Відповідно до ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок і провадиться: щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою; щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поняття "цільове призначення земельної ділянки" та поняття "категорія землі" є рівнозначними термінами.
Судовим розглядом встановлено, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_2 розташована в межах населеного пункту, а тому вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни її цільового призначення відноситься до компетенції відповідача у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.
Згідно з ч. 7 ст. 186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:
- додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій";
- надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;
- проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.
Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.
З наведеного вище слідує, що підстави для отримання інших погоджень проекту землеустрою відсутні.
Таким чином, судова колегія зазначає, що третьою особою у відповідності до вимог чинного законодавства подано до уповноваженої особи необхідний пакет документів для прийняття рішення про надання дозволу на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни її цільового призначення, а відповідачем процедурних порушень при прийнятті цього рішення допущено не було.
Щодо доводів апелянта про те, що відведення земельної ділянки (кадастровий номер: 6321055100:07:019:0297), зі зміною цільового призначення для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0.02 га з подальшою передачею у приватну власність ОСОБА_2 , суттєво порушує права позивача щодо законного і належного використання власної земельної ділянки, оскільки у відповідності до ч.3 ст. 35 Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для садівництва можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо, що унеможливлює належне дотримання позивачем вимог санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до наданих позивачем до матеріалів справи документів, місце будівництва "Реконструкції нежитлової будівлі авто майстерні з встановленням модулю СУГ з роздавальною колонкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 " здійснюється на двох окремих не об`єднаних між собою земельних ділянках, які знаходяться на різних ділянках дороги, що чітко підтверджується інформацією з Публічної кадастрової карти.
З матеріалів справи, судом встановлено, що позивач надав до суду інформацію щодо нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці (кадастровий номер: 6321055100:07:019:0022) - АДРЕСА_1 , а саме: Експертний звіт та сам проект, щодо розгляду проектної документації по проекту «Реконструкція нежитлової будівлі авто майстерні з встановленням модулю СУГ з роздавальною колонкою, розташована за адресою: АДРЕСА_1 »; Оцінка впливу на навколишнє середовище по проекту «Реконструкція нежитлової будівлі авто майстерні з встановленням модулю СУГ з роздавальною колонкою, розташована за адресою: АДРЕСА_1 »; Декларація безпеки об`єкта (об`єктів) підвищеної небезпеки (АГЗС) за адресою: АДРЕСА_1 ; План локалізації і ліквідації аварійних ситуацій та аварій по проекту «Реконструкція нежитлової будівлі авто майстерні з встановленням модулю СУГ з роздавальною колонкою, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ».
Тобто, на підставі вищезазначеного, можна стверджувати, що будь-яких даних, щодо підтвердження права власності або права користування на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці (кадастровий номер: 6321055100:07:019:0297), площею 0,02 та, - АДРЕСА_1 відсутні взагалі.
Разом з тим, земельна ділянка (кадастровий номер: 6321055100:07:019:0297), площею 0,02 га, - АДРЕСА_1 в жодному вищезазначеному документі не зазначена.
Тобто, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ділянка за оскаржуваним рішенням третьої особи не знаходиться поряд з ділянкою позивача, де розташована нежитлова будівля авто майстерні з встановленням модулю СУГ з роздавальною колонкою, отже порушення прав позивача відсутні.
Крім того, позивач зазначає, що відведення земельної ділянки (кадастровий номер: 6321055100:07:019:0297), зі зміною цільового призначення для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0.02 га з подальшою передачею у приватну власність ОСОБА_2 , суттєво порушує права позивача щодо законного і належного використання власної земельної ділянки, оскільки у відповідності до ч.3 ст. 35 Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для садівництва можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, а також для зведення необхідних будинків.
Стосовно цього суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи позивача про можливість закладання ОСОБА_2 багаторічних плодових насаджень та зведення необхідних будинків на виділеній йому згідно оскаржуваного рішення земельній ділянці спрямовані на майбутнє, та не порушують права та законні інтереси позивача на даний час, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Борівської селищної ради від 11.06.2020 №33.
Крім того, колегія суддів зазначає, що передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 Земельного кодексу України). Водночас згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 Земельного кодексу України.
Аналіз положень статей 116, 118 Земельного кодексу України дає підстави стверджувати, що правові наслідки отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є тотожними наслідкам передачі вказаної земельної ділянки у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року по справі №520/13581/2020 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 по справі                          № 520/13581/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  15.04.2021 року