ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1577/21 Справа № 187/1219/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря   - Солодової І.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Петриківська державна нотаріальна контора, Петриківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Іванівська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав і їх обтяжень та визнання права власності на спадкове майно за заповітом,- 

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року звернувся позивач із вищезазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просив суд:
1. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.05.2019 на 1/3 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,759 га, розташованої на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, зареєстроване в реєстрі за № 407, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.05.2019 на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за № 429, видані державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г. на ім`я ОСОБА_2 .
2. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46897220 від 16.05.2019 прийняте державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 407 від 16.05.2019 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46943547 від 20.05.2019, прийняте державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 429 від 20.05.2019, після чого внести в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації права на 1/3 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,759 га, розташованої на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області та про скасування державної реєстрації права на 1/3 частину житлового будинку 
АДРЕСА_2 . Визнати право власності на 1/3 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,759 га, розташованої на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, яка є спадковим майном після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за спадкоємцем за заповітом ОСОБА_1 .
4. Визнати право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка є спадковим майном після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за спадкоємцем за заповітом ОСОБА_1 .
5. Стягнути з відповідача судовий збір в загальному розмірі 2744,74 грн.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги представник позивача зазначила, що 05.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до Петриківської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_3 та про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно копії постанови державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могильної Л.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.12.2018, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з нікчемністю заповіту. 20.02.2019 на підставі письмових заяв про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 2,759 га, розташованої на території Петриківської селищної ради та на житловий будинок АДРЕСА_1 державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г., з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовився на користь позивача син померлої ОСОБА_4 , позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,759 га, розташованої на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області та на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідачу по справі ОСОБА_2 , як сину померлої ОСОБА_3 та спадкоємцю першої черги, на підставі поданих ним заяв від 16.05.2019 та 20.05.2019 державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г. були видані свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.05.2019, зареєстроване в реєстрі за № 407 на 1/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,759 га, розташованої на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області та свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.05.2019, зареєстроване в реєстрі за № 429 на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.07.2019 слідує, що на підставі вищезазначених свідоцтв про право на спадщину за законом від 16.05.2019, зареєстроване в реєстрі за № 407 та від 20.05.2019, зареєстроване в реєстрі за № 429 державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г. в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно були внесені записи на підставі рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень №46897220 від 16.05.2019 та №46943547 від 20.05.2019 щодо 1/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,759 га, розташованої на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області та щодо 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , з зазначенням власника – ОСОБА_5 .
Зазначені рішення державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могильної Л.Г. на думку позивача є незаконними, оскільки порушують право позивача на отримання всієї спадщини за заповітом. 
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Державний нотаріус Петриківської ДНК — Могильна Л.Г. відповідно до ст. 360 ЦПК України надана пояснення, в яких просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду — залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги. 
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до Петриківської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_3 та про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Відповідно до копії заповіту, посвідченого секретарем Іванівської сільської ради Петриківського району Мащенко Р.І. 29.12.2016 ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла у власність свого сина ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,759 га, розташованої на території Петриківської селищної ради.
Згідно копії постанови державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могильної Л.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.12.2018, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з нікчемністю заповіту.
20.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до Петриківської державної нотаріальної контори з письмовими заявами про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 2,759 га, розташованої на території Петриківської селищної ради та на житловий будинок АДРЕСА_1 .
На підставі зазначених заяв 20.02.2019 державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г., з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовився на користь позивача син померлої ОСОБА_4 , позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,759 га, розташованої на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області та на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Відповідачу по справі ОСОБА_2 , як сину померлої ОСОБА_3 та спадкоємцю першої черги, на підставі поданих ним заяв від 16.05.2019 та 20.05.2019 державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г. були видані свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.05.2019, зареєстроване в реєстрі за № 407 на 1/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,759 га, розташованої на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області та свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.05.2019, зареєстроване в реєстрі за № 429 на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.07.2019 слідує, що на підставі вищезазначених свідоцтв про право на спадщину за законом від 16.05.2019, зареєстроване в реєстрі за № 407 та від 20.05.2019, зареєстроване в реєстрі за № 429 державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г. в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно були внесені записи на підставі рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень №46897220 від 16.05.2019 та №46943547 від 20.05.2019 щодо 1/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,759 га, розташованої на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області та щодо 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , з зазначенням власника – ОСОБА_5 .
Також судом встановлено, що в результаті вивчення змісту посвідчувального напису на заповіті ОСОБА_3 від 29.12.2016 такий напис не відповідає законодавчо встановленій формі посвідчувального напису (Додаток №1 до Порядку), а саме:
- місце посвідчення не зазначено повністю - відсутні дані про країну («Україна»);
- відсутній абзацу, що заповіт записано посадовою особою саме зі слів заповідача;
- не містить час підписання заповіту заповідачем (відсутні дані про год. і хв.).
Таким чином, суд прийшов до висновку, що посадовою особою Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області при посвідченні заповіту ОСОБА_3 від 29.12.2016 допущено порушення вимог закону щодо його посвідчення, а отже в силу вимог ч. 1 ст. 1257 ЦК України такий заповіт є нікчемним.
Встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 також звернувся до Петриківської державної нотаріальної контори з письмовими заявами про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_3 та також отримав свідоцтва про право на спадщину у визначених нотаріусом частинах.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовної заяви, зокрема, посилався на те, що нотаріус, встановивши нікчемність заповіту, тобто фактично його відсутність, правомірно вчинила дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачу по справі ОСОБА_2 , як сину померлої спадкодавці, тобто спадкоємцю за законом першої черги, а також щодо внесення таких відомостей до Державного реєстру прав та їх обтяжень.
В обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не надано належного висновку встановленим обставинам, оскільки вважає, що заповіт ОСОБА_3 від 29.12.2016 року відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України та пункту 2.11 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. Апелянт вважає також, що суд першої інстанції в своєму рішенні посилався на формальні помилки при складанні посвідчувального напису на заповіті, що не свідчить про його нікчемність. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, з наступних підстав.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За змістом частини 1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відповідно до вимог ст. 5 закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:
1) вчинення такої дії суперечить законодавству України.
Відповідно до п.5.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі.
Відповідно до положень ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
Заповіт є одностороннім правочином і може бути визнаний судом нікчемним тільки при зазначенні в рішенні спеціальної підстави, передбаченої ст. 1257 ЦК України (ВСУ від 06 вересня 2017р. у справі № 6-2424цс16).
Отже, заповіт є також правочином і для визнання його нікчемним повинні бути правильно застосовані норми ЦК України.
При встановленні нікчемності правочину загальні норми Глави 16 ЦК України застосовуються лише тоді, коли у законі відсутня спеціальна підстава для цього.
В ст. 1257 ЦК України містяться правила про недійсність заповіту, який є одностороннім, безвідплатним правочином, і ці норми (правила) є спеціальними.
Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.
До нікчемних заповітів відносяться:
1) заповіти, складені фізичною особою, яка не має повної цивільної дієздатності;
2) вчинені через представника;
3) посвідчені уповноваженою особою, але з порушенням вимог, встановлених законом;
4) посвідчені не уповноваженою на це особою;
5) секретні заповіти, посвідчені нотаріусом з порушенням вимог, встановлених законом (ст. 1249 ЦК України);
6) посвідчені за відсутності свідків у випадках, коли їх присутність є обов`язковою (ст. 1253 ЦК України);
7) заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі (ст. 1307 ЦК України).
Так, у разі, якщо нотаріус при відкритті спадщини встановить, що заповіт є нікчемним, тобто не відповідає формі та порядку посвідчення заповітів, встановлених законом та підзаконними актами, він відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину за цим заповітом шляхом винесення відповідної постанови, оскаржити яку спадкоємець має право у судовому порядку (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»).
Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Вимоги щодо форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст. 1251 якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат" (п. 1.1. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 №3306/5 (далі — Порядок).
Відповідно до статті 7 Закону України "Про нотаріат" посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної Республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, (п. 1,3. Порядку).
Заповіт, як юридичний документ, без посвідчення не існує. Закон передбачає, що посвідчення, тобто, надання юридичної вірогідності документу, відбувається через вчинення нотаріусом або посадовими особами відповідних встановлених законом форм посвідчувальних написів на заповіті. Форми посвідчувальних написів затверджені законом та законом не передбачено вчинення їх у довільній, творчій формі.
Згідно з п. 2.11 Порядку, посвідчення заповітів здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою органу місцевого самоврядування і скріплюються гербовою печаткою згідно затверджених форм, що містяться у Додатках до Порядку. 
Однак, як вірно було встановлено судом першої інстанції, ці положення законодавства не були дотримані секретарем Іванівської сільської ради при оформленні заповіту ОСОБА_3 , а саме не були виконані чіткі вимоги законодавства щодо форми документа. А за таких обставин у нотаріуса не було правових підстав для оформлення спадщини за заповітом.
Крім того, відповідно до п.1.10 розділу І частини ІІІ «Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру, шляхом подачі заяви у день вчинення нотаріальної дії (у день посвідчення заповіту).
Однак, в порушення вищеназваних вимог та вимог Порядку державної реєстрації заповітів та спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 року № 491, п.1.7 Положення «Про спадковий реєстр», затвердженого наказом міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, ці вимоги законодавства при посвідчені заповіту 26 грудня 2016 року також не були виконані секретарем Іванівської сільської ради, а тому були та в подальшому враховано нотаріусом при винесенні 27.12.2018 постанови про відмову.
Безпідставними є посилання апелянта на існування формальних помилок при складанні посвідчувального напису на заповіті, оскільки нотаріальний процес - це процес оформлення на підставі безспірних документів, в якому не передбачено існування «формальних помилок». 
Або документ відповідає вимогам закону, як по формі, так і по змісту, і такий документ приймається для вчинення нотаріальної дії, або, якщо документ не відповідає встановленим законом критеріям, у т.ч. затвердженим формам - він не приймається для вчинення нотаріальної дії, про що виноситься постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскаржити яку спадкоємці мають право у судовому порядку.
На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (ст.ст. 49,50 Закону України «Про нотаріат»).
       Таким чином, законодавцем чітко встановлено вимоги до документів, з якими звертається особа для вчинення нотаріальної дії, а також встановлено вичерпний перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні відповідної нотаріальної дії.
Державним нотаріусом Петриківської ДНК Могильною Л.Г, було винесено постанову, якою відмовлено позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що вищевказаний заповіт має дефект форми, посвідчений уповноваженою особою з порушенням вимог, передбачених законом, а саме: посвідчувальний напис на заповіті не відповідає формі, затвердженій Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (Додаток №1), затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України 11.11.2011 р за № 3306/5.
       Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що як і під час прийняття постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так і під час здійснення нотаріальних дій щодо видачі оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину за законом державний нотаріус Петриківської ДНК Могильна Л.Г. діяла у межах та у спосіб передбачений Законом. Крім того, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції врахував, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії спадкоємцем за заповітом не оскаржувалась.
       Також, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на значимість окремим критеріям при посвідченні заповіту, таким як волевиявлення, повноваження, оскільки їх наявність ніким не оспорювалася і не спростовувалася у суді, а тому не може бути підставою для скасування законного рішення.
Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

Судді:                                                                        О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова