Справа № 433/2420/18 
Провадження № 22-ц/810/314/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

         10 червня 2021 року                                                     місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Стахової Н. В.,
суддів: Кострицького В. В., Лозко Ю. П., 
за участю секретаря 
судового засідання: Залюшного О. Г.,
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суд в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 28 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Суського О. І. в приміщенні того ж суду 
за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Валєєва Марина Володимирівна, про стягнення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії,

                                       в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі Банк, позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач1), ОСОБА_2 (далі відповідач 2) про стягнення заборгованості, у якому просив суд стягнути на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» з відповідачів заборгованість за договором кредитної відновлювальної лінії № 425 від 28.05.2010.
В обґрунтування позову Банк посилається на те, що 28.05.2010 між Банком  та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної відновлювальної лінії № 425, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 800 000,00 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 27 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на споживчі цілі, окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 28.05.2012. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до останнього робочого дня кожного звітного місяця, починаючи з червня 2012. Остаточним терміном повернення кредиту є 28.05.2020.
Відповідно до додаткової угоди № 1 від 01.04.2011 до договору кредитної відновлювальної лінії № 425 від 28.05.2010 встановлено відсоткову ставку за договором в розмірі 25,0 %річних з 01.04.2011. Сторони згідно із додатковою угодою № 2 від 28.05.2012 п.1.1 договору встановили, що згідно п.1.2 договору сума щомісячного погашення становить 7789,47 грн. 
28.05.2010 між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв на себе обов`язок відповідати за порушення зобов`язання боржником.
Банк зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти. 
В порушення вимог закону та умов договору відповідачка ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, позивач, після збільшення позовних вимог, просив стягнути заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2010, яка станом на 22.09.2020 становить 1183281,61 грн, яка складається з:
борг за кредитом - 377045,00 грн;
проценти за користування кредитом за період з 03.07.2014 по 08.09.2019 у розмірі 488858,856 грн; 
3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 02.07.2012 по 22.09.2020 в розмірі 26769,22 грн;
3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.07.2012 по 22.09.2020 в розмірі 52167,46;
інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з травня 2016 по вересень 2020 у розмірі 57180,79 грн;
       інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 по вересень 2020 у розмірі 181260,29 грн., та судові збір у розмірі 17749,22 грн. в рівних частках.
Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 28.01.2021 позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Валєєва Марина Володимирівна, про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №425 від 28.05.2010, станом на 22.09.2020 у сумі 731179 гривень 01 копійка, у тому числі: борг за кредитом у розмірі 260 202,98 грн; проценти за користування кредитом за період з 01.12.2015 до 30.11.2018 у розмірі 282783,74 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом з травня 2016 року по вересень 2020 року в розмірі 57180,79 грн, інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом з грудня 2015 року по вересень 2020 року в розмірі 75405,44 грн; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.12.2015 до 22.09.2020 в розмірі 26768,58 грн; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 01.12.2015 до 22.09.2020 у розмірі 28837,48 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в сумі 10967 грн 24 коп.
В частині позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2010 у сумі 452102,60 грн, у тому числі боргу за кредитом у розмірі 116842,02 грн; процентів за користування кредитом у розмірі 206075,11 грн; інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом у розмірі 105854,85 грн; 3% річних за прострочення боргу за кредитом у розмірі 0,64 грн; 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом у розмірі 23329,98 грн відмовлено.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 за договором відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2010 у сумі 452102,60 грн, у тому числі боргу за кредитом у розмірі 116842,02 грн; процентів за користування кредитом у розмірі 206075,11 грн; інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом у розмірі 105854,85 грн; 3% річних за прострочення боргу за кредитом у розмірі 0,64 грн; 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом у розмірі 23329,98 грн та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в солідарному порядку за договором відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2020 станом на 22.09.2020 в сумі 1183281,61 грн задовольнити.
Доводами апеляційної скарги є те, що станом на момент звернення до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог заборгованість за кредитом відповідачами не погашена. Банк зазначав, що позбавлений можливості надати суду оригінали кредитного договору та договору поруки, у зв`язку з тим, що договори знаходяться в приміщенні філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» за попередньою юридичною адресою: АДРЕСА_1 , тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція. Працівниками банку на виконання вимог Тимчасового порядку надання та супроводження кредитів клієнтам роздрібного бізнесу, а також відкриття та обслуговування їй рахунків за участю бек-офісу сканувалися оригінали кредитних справ, в тому числі і кредитний договір та договір поруки, які зберігаються на електронних носіях інформації Банку, а оригінали кредитних справ передано на збереження до сховища філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк». Скановані копії документів роздруковано та додано до позову. У зв`язку з тим, що відносини між Банком та позичальником не припинялися, відповідно до умов договору, позичальнику щомісячно нараховувалися проценти за користування кредитом. З умов кредитного договору не вбачається, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення кредиту змінює строк дії договору. Отже, Банком правомірно нараховано проценти за користування кредитом до моменту звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог. Оскільки проценти нараховано правомірно, то Банк має право на стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат за весь період їх нарахування. Про укладення договору поруки у кредитному договорі було вказано, що це є обов`язковою умовою надання кредиту відповідачу При цьому, відповідачем 2 не надано суду доказів припинення або визнання у встановленому порядку недійсним договору поруки, тому, виходячи зі встановленої ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, необхідно вважати вищевказану угоду дійсною та обов`язковою для виконання сторонами. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Валєєва М.В., зазначає, що сторони у кредитному договорі обумовили наслідок дострокового часткового повернення позичальником суми кредиту не як звільнення позичальника від сплати чергового щомісячного платежу, а як обов`язок Банку скоригувати суму заборгованості в сторону зменшення. Кінцевий строк повернення кредиту – до 28.05.2020, строки виконання зобов`язань із щомісячним погашенням кредиту та сплати відсотків – щомісяця до останнього робочого дня місяця. Початок повернення кредиту – з червня 2012 року. Згідно з розрахунком заборгованості, останнє зарахування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2010 відбулося 24.06.2014 в частині заборгованості за кредитом, та 31.07.2014 – в частині часткової сплати відсотків. Банк звернувся з позовом до суду – 30.11.2018. Таким чином позивачем пропущений строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за період з 01.08.2014 по 01.12.2015 у сумі 116842,05 грн. В частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів, інфляційних втрат за прострочення процентів, 3% річних за прострочення сплати боргу та процентів, апеляційна скарга доводів не містить. Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні нарахованих процентів після 30.11.2018, оскільки після спливу строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом припиняється. Також правильним є висновок суду, на думку відповідача, і щодо не прийняття до уваги копії договору поруки від 28.05.2010 № 1, оскільки матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами договору поруки. Матеріали справи містять лише копію спірного договору, його оригіналу позивач не надав. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 04.02.2020 у справі № 2/2218/3845/11.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не зя`вилася, повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи відповідно до вимог ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції». 
Окрім того, відповідачці була надіслана судова повістка за адресою для листування АДРЕСА_2 , яка повернулася з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому відправленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.
В судовому засіданні представник позивача – ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Валєєва М.В. апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін. Надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується в частині відмови у  задоволенні  позовних вимог Акціонерноготовариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2010 у сумі 452102,60 грн, у тому числі боргу за кредитом у розмірі 116842,02 грн; процентів за користування кредитом у розмірі 206075,11 грн; інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом у розмірі 105854,85 грн; 3% річних за прострочення боргу за кредитом у розмірі 0,64 грн; 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом у розмірі 23329,98 грн та відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 . 
Рішення суду в частині інших вимог, а саме   в частині задоволення позовних вимог Акціонерноготовариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2010, станом на 22.09.2020 у сумі 731179, 01 грн, у тому числі: боргу за кредитом у розмірі 260 202,98 грн; процентів за користування кредитом за період з 01.12.2015 по 30.11.2018 у розмірі 282783,74 грн; 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.12.2015 по 22.09.2020 в розмірі 26768,58 грн ; 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом 01.12.2015 по 22.09.2020 у розмірі 288837,48 грн; інфляційні втрат за прострочення боргу за кредитом за період з травня 2016 по вересень 2020 у розмірі 57180,79 грн; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з грудня 2015 по вересень 2020 у розмірі 26768,58 грн, судового збору не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує наступне.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що договір у встановленому законом порядку відповідачем ОСОБА_1 не оспорювався та не визнавався недійсним, відповідачка частково здійснювала погашення заборгованості за договором згідно погодженого сторонами графіку погашення кредиту, а з наданих суду позивачем відомостей з автоматизованої банківської системи вбачається факт укладення договору про надання кредиту між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , та отримання відповідачем коштів, а також часткової сплати заборгованості за договором. Суд, з урахуванням строку позовної давності, про застосування якого просила відповідачка, відмовив у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитом, нарахованої до 30.11.2015, тобто поза межами строку позовної давності, а також дійшов висновку про неправомірне нарахування процентів після 30.11.2018, оскільки з реалізацією права на дострокове повернення позики припинилося право кредитора нараховувати проценти за кредитом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , суд першої інстанції послався на те, що неподання позивачем оригіналу договору поруки № 1 від 28.05.2010 позбавило відповідача права довести обґрунтованість доводів щодо неукладення та непідписання ним такого договору. Крім того позивачем не зазначено з яких саме підстав, при відсутності посилання АТ «Ощадбанк» на наявність сімейних, трудових, соціальних тощо зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній виступив поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 перед банком. Відсутність оригіналу спірного договору поруки позбавляє відповідача ОСОБА_2 права на спростування підпису у цьому договорі від його імені, оскільки для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів, які позивач не надав.
Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону та не відповідає обставинам справи
Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що 28.05.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії -Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 425, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 800 000,00 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 27 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором. Кредит надавався на споживчі цілі, окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 28.05.2012. Кредит надавався на споживчі цілі, окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 28.05.2012. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до останнього робочого дня кожного звітного місяця, починаючи з червня 2012. Остаточним терміном повернення кредиту є 28.05.2020.
Відповідно до додаткової угоди № 1 від 01.04.2011 до договору відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2010 встановлено відсоткову ставку за договором в розмірі 25,0 річних з 01.04.2011. Сторони згідно із додатковою угодою № 2 від 28.05.2012 п.1.1 договору встановили, що згідно п.1.2 договору сума щомісячного погашення становить 7789,47 грн. 
Згідно п.п 1-1.5.1.3 договору позичальник зобов`язався сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку, розмірах та строки, визначені в договорі. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. При нарахуванні процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом. Нараховані проценти повинні бути сплачені позичальником щомісяця не пізніше останнього робочого дня кожного звітного місяця, починаючи з поточного місяця після видачі першого траншу. Сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань.
Згідно п.п.3.3.1 договору, позичальник зобов`язався точно в строки, обумовлені цим договором повернути кредит в розмірі 800000 грн та своєчасно сплачувати проценти за користування комісійної винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по договору, на першу вимогу банку в порядку, передбаченому цим договором достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості.
Згідно п.п.3.2, 3.3.2 договору, банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань по цьому договору, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та /або відсотками, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку.
28.05.2010 між ОСОБА_2 та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії -Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 1, за яким поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором № 425 від 28.05.2010, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.
Відповідно до п. 2.1 договору у разі порушення боржником виконання зобов`язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором. 
Відповідно до п.4.2 договору порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.4 цього договору не пред`явить вимоги до поручителя.
Сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов`язань поручителя, (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього Договору (п.5.4 договору).
Банк зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти. 
В порушення вимог закону та умов договору відповідачка ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 22.09.2020 заборгованість становить 1183281,61 грн, яка складається з:
борг за кредитом - 377045,00 грн;
проценти за користування кредитом за період з 03.07.2014 по 08.09.2019 у розмірі 488858,856 грн; 
3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 02.07.2012 по 22.09.2020 в розмірі 26769,22 грн в розмірі 26769,22 грн;
3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період 02.07.2012 по 22.09.2020 в розмірі 52167,46;
інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з травня 2016 по вересень 2020 у розмірі 57180,79 грн;
інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 по вересень 2020 у розмірі 181260,29 грн. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Банк звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з позовом до відповідачів 05.12.2018, згідно з поштовим штемпелєм на конверті.(Т.1, а.с.52)
Зазначені обставини свідчать про те, що Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилась несплаченої, а також процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись в 2018 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, щодо стягнення процентів у розмірі 72826,50 грн, інфляційних втрат за прострочення процентів в розмірі 2025,20 грн та 3% річних за прострочення сплати процентів у розмірі 3019,01 грн, які були нараховані, починаючи з 01.12.2018 року, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, і доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст. 257 ЦК України).
       Відповідно до ч.3, ч.4  ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості зі тілом кредиту, нараховану до 30.11.2015 грн, заборгованості за процентами нарахованих за період з 03.07.2014 по 30.11.2015 у розмірі 133248,61 грн, інфляційних втрат за прострочення сплати відсотків за період з серпня 2014 року по листопад 2015 року в сумі 103829,65 грн, 3% річних за прострочення боргу, нарахованих за період з 02.07.2012 по 30.11.2015 у розмірі 0,64 грн, 3% річних за прострочення сплати процентів, нарахованих за період з 01.05.2014 по 30.11.2015 у розмірі 20310,97 грн, оскільки вони заявлені поза межами строку позовної давності. 
       Помилковим є висновок щодо про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 116842,05 грн у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки банком заявлений період стягнення заборгованості за тілом кредиту з 05.05.2016 по 29.05.2020, але ця помилковість не призвела до неправильних висновків суду про стягнення заборгованості у сумі 260202,98 грн, яку позивач не оскаржує. 
       Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 як поручителя боржника ОСОБА_1 з огляду на наступне. 
       Відповідно до ст. 76 ЦПК України  доказами по справі можуть бути не тільки оригінали письмових договорів, але й і будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, показаннями свідків, висновками експертів.
Стаття 95 ЦПК дійсно передбачає подання письмових доказів, як правило в оригіналі. Суд має право, якщо подано копію письмового доказу вимагати подання оригіналу. Проте, позивачем було повідомлено суд про поважні обставини, за яких було втрачено доступ до оригіналів письмових договорів, зокрема про захоплення в листопаді 2014 року майна філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» невстановленими озброєними особами, в тому числі оригінал кредитної справи відповідача.
Відповідачем ОСОБА_2 не спростований факт укладення з позивачем договору поруки, а посилання суду першої інстанції на те, що ненадання оригіналу договору поруки позбавляє відповідача ОСОБА_2 права на спростування підпису в цьому договорі є помилковими, оскільки відповідачем не заявлялося клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи.
Крім того, відповідно до п.4.1 договору відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.10.2010, сторони передбачили, що виконання позичальником зобов`язань за цим договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечуються договором іпотеки нежитлових приміщень та договором поруки. Цей пункт не визнаний недійсним.
У статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).
Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).
Позивачем, на підтвердження обліковування сум, що є предметом стягнення у цьому спорі, надані банківські виписки з рахунку ОСОБА_1 , які підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем.
Доказів належного, повного та своєчасного виконання позичальником прийнятих на себе зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2010 стосовно повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідачем до справи не надано.
За таких обставин з відповідача ОСОБА_2 , який є солідарним боржником  з  ОСОБА_1   підлягає  стягненню, з урахуванням трирічного строку дії поруки, заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2010станом на 22.09.2020 у сумі 715 599 грн 69 коп., яка складається з: боргу за кредитом – 244623 грн 66 коп. за період з 05.05.2016 по 05.12.2018; процентів за користування кредитом за період з 06.12.2015 по 05.12.2018 у сумі 282783 грн 74 коп.; інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом з травня 2016 року по вересень 2020 року в розмірі 57180 грн 79 коп.; інфляційних втрат за прострочення сплати процентів за період з грудня 2015 по листопад 2018 в розмірі 75405 грн 44 коп.; 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з грудня 2016 по вересень 2020 року в розмірі 26768 грн 58 коп.; 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 06.12.2015 по 05.12.2018 в розмірі 28837 грн 48 коп.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 17749,22 грн (14756,72+2992,50), а за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 10172,31 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.
Оскіль        ки позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк  України» підлягають частковому задоволенню на 72,74 %, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 12910,78 грн за подання позовної заяви та 7399,33 грн - за подання апеляційної скарги, всього 20310,11 грн.
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково. 
Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 28.01.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2010 скасувати. 
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2010 задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) який є солідарним боржником з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (код ЄДРПОУ ВП 09304612) заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 425 від 28.05.2010 станом на 22.09.2020 у сумі 715530 грн79 грн, яка складається з:
борг за кредитом – 244623 грн 66 коп.; 
проценти за користування кредитом за період з 05.12.2015 по 05.12.2018 у сумі 282783 грн 74 коп.; 
інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом з травня 2016 року по вересень 2020 року в розмірі 57180 грн 79 коп.; 
інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за період з грудня 2015 по листопад 2018 в розмірі 75405 грн 44 коп. 
три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з грудня 2016 по вересень 2020 року в розмірі 26768 грн 58 коп..; 
три проценти річних за прострочення сплати процентів за період з 05.12.2015 по 05.12.2018 в розмірі 28837 грн 48 коп., судовий збір у розмірі 12910 грн 78 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (код ЄДРПОУ ВП 09304612) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7399 грн 33 коп.
В іншій оскаржуваній частині рішення Троїцького районного суду Луганської області від 28.01.2021 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції. 
Дата складення повного тексту постанови – 14 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: