П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3219/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції: Шаповалова Т.М. 
Суддя-доповідач:  Залімський І. Г. 
22 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Франовської К.С. 
секретар судового засідання:  Чорнокнижник О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Тульчинської міської ради Вінницької області, Тульчинського міського голови Весняного Валерія Михайловича на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року (ухвалене у м. Вінниця 16.11.2020, повний текст якого виготовлено 20.11.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської радої Вінницької області, Тульчинського міського  голови Весняного Валерія Михайловича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Тульчинської міської ради, голови Тульчинської міської ради Весняного Валерія Михайловича,  у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення 51 позачергової сесії 7 скликання Тульчинської міської ради №1725 від 04 червня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 , з посади першого заступника Тульчинського міського голови»;
- визнати протиправним і скасувати розпорядження Тульчинського міського голови Весняного Валерія Михайловича №08-03-143 від 04 червня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника Тульчинського міського голови з 05 червня 2020 року;
- стягнути з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- стягнути з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн;
- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника Тульчинського міського голови з 05 червня 2020 року допустити до негайного виконання;
- рішення в частині стягнення з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання у  межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.11.2020 позов задоволено частково, ухвалено:
- визнати протиправним і скасувати рішення 51 позачергової сесії 7 скликання Тульчинської міської ради №1725 від 04 червня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Тульчинського міського голови»;
- визнати протиправним і скасувати розпорядження Тульчинського міського голови Весняного Валерія Михайловича №08-03-143 від 04 червня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника Тульчинського міського голови з 05 червня 2020 року;
- стягнути з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 196 007,24 грн;
- стягнути з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн;
-  решті позовних вимог відмовити;
- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника Тульчинського міського голови з 05 червня 2020 року допустити до негайного виконання;
- рішення в частині стягнення з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, а саме 34 598 грн;
- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80  грн за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинської міської ради.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.11.2020 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційних скарг зазначено, що позивач, перебуваючи одночасно в статусі депутата міської ради та заступника міського голови, порушив вимоги ч. 3 ст. 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка містить заборону заступнику міського голови  бути головою або членом постійної комісії.
Згідно з ч.2 ст.49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» як депутат ради ОСОБА_2 повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради. Водночас, у відповідності до ч.2 ст.5 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» позивач зобов`язаний був увійти до складу виконавчого комітету, вчинивши з свого боку певні дії щодо складання депутатських повноважень за заявою. ОСОБА_1 не може бути одночасно і депутатом міської ради, і членом її виконавчого комітету (обов`язок як заступника міського голови). Отже, позивач повинен був згідно з ч.2 ст.5 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» скласти за заявою повноваження депутата міської ради та дати можливість раді прийняти рішення про його персональне затвердження у складі виконавчого комітету (за посадою).
ОСОБА_3 при виконанні посадових обов`язків першого заступника міського голови усвідомлював факт використання свого правового статусу й той факт, що це суперечить змісту Присяги; передбачав, що такі дії завдають шкоду змісту правильної роботи, авторитету органу місцевого самоврядування, де він працює, створюють загрозу настання такої шкоди і бажав вчинити такі дії.
При прийнятті рішення про звільнення позивача за порушення Присяги до відома депутатів міської ради  доведені факти, які мали місце під час службового розслідування за особистою ініціативою ОСОБА_1 у роботі комісії 24.03.2020, де він будучи запрошеним на комісію, надавав усні та письмові пояснення, зловживав своїми правами, порушував регламент роботи комісії, неналежно поводив себе, вдаючись до погроз членам комісії за участь у роботі комісії позовами до суду та зверненнями до органів протидії корупції; роботу комісії 26.03.2020 було зірвано негідною поведінкою ОСОБА_4 у державній установі, що закінчилося викликом поліції. Спілкувався з міським головою, членами комісії з службового розслідування у присутності представників поліції на підвищених тонах, у неприйнятній для посадової особи з принизливим підґрунтям формі, вдаючись до образ та погроз, з підкресленням своєї посади та «особливого статусу», що є вчинком проти інтересів служби, який підриває та принижує авторитет органу місцевого самоврядування.
Проект рішення «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Тульчинського міського голови» відповідно ст. 44 Регламенту Тульчинської міської ради сьомого скликання, Законів України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», з попереднім опрацюванням відповідно до вимог ст. 39 Регламенту, офіційно оприлюднений на сайті міської ради 05.03.2020, рішення прийнято 04.06.2020 з дотриманням 20 денного терміну оприлюднення. У порядку ст.ст.66-69 Регламенту міської ради, якими передбачений порядок внесення поправок до проекту рішення на 51 сесії міської ради 04.06.2020 після голосування за основу оприлюдненого 05.03.2020 рішення, міським головою ОСОБА_5 були внесені поправки до рішення про звільнення ОСОБА_1 , за рекомендаціями комісії з службового розслідування (за актом комісії від 02.06.2020).
Відповідно до ст.32 Регламенту міської ради сьомого скликання 51 (позачергова) сесія скликана за рішенням погоджувальної ради з включенням питання «Про звільнення ОСОБА_1 , з посади першого заступника Тульчинського міського голови» до порядку денного сесії у порядку ст. ст. 13-15 Регламенту міської ради. Міським головою було видано розпорядження № 02-05-131 від 03.06.2020 «Про скликання 51 (позачергової) сесії Тульчинської міської ради 7 скликання». Оголошення про скликання сесії опубліковано на офіційному сайті міської ради.
Стосовно входження депутатів міської ради до складу комісії з службового розслідування,  які поряд з цим ініціюють звільнення заступника міського голови, то на думку відповідача такі дії є частиною представницьких повноважень депутата та не становлять дій в умовах конфлікту інтересів. При цьому, комісія не приймала рішення про притягнення позивача до будь-якої дисциплінарної відповідальності, а проводила лише огляд законодавства з предмету їх службового розслідування, матеріалів сесій міської ради та констатувала факти без оцінки їх на власний розсуд. 
Позовна вимога про поновлення на посаді першого заступника не підлягає задоволенню, оскільки рішенням 52 сесії Тульчинської міської ради 7 скликання від 18.06.2020 №1734 «Про внесення змін до рішення 2 сесії Тульчинської міської ради 7 скликання від 11.01.2017 №381 «Про структуру та загальну чисельність апарату Тульчинської міської ради та її виконавчих органів» із змінами, посада першого заступника Тульчинського міського голови з 18.06.2020 скорочена та знято фінансування з фонду оплати праці за даною посадою на інші видатки бюджету громади, у зв`язку із невиконанням бюджетних показників внаслідок введення карантину COVID.
З урахуванням того, що відсутні підстави для визнання неправомірними та скасування рішення міської ради та розпорядження міського голови «Про звільнення ОСОБА_1 », не підлягають також задоволенню і позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.
Позивач подав відзиви на апеляційні скарги відповідачів в яких вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційних скарг. Зауважив, що ініціатива депутатів про його звільнення містить помилкові висновки щодо начебто порушення ним вимог законодавства, висновки ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідних норм, проголосований проект рішення про звільнення позивача із посади не був опублікований, що порушує визначену законом процедуру прийняття рішень відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Регламенту щодо оприлюднення проекту рішення. До того ж, порушено порядок скликання позачергової сесії, на якій звільнено позивача; сесію скликано менше ніж за 1 день, за відсутності передбачених законодавством виняткових випадків та без повідомлення про винесення питання щодо звільнення позивача на розгляд сесії;
Також вказав, що він не порушував Присяги та вимоги ч.3 ст.47  Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а службове розслідування доручили провести депутатам, які до цього ініціювали його звільнення, тобто мали реальний конфлікт інтересів. Службове розслідування було упередженим та необ`єктивним, депутати-ініціатори звільнення формально підтвердили у акті свою ж позицію про порушення позивачем законодавства. В той же час, акт службового розслідування не став підставою для звільнення.
Крім того, позивач наполягає на тому, що йому було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася  у  різкому погіршенні стану здоров`я,  пов`язана із фінансовими складнощами в утриманні неповнолітньої дитини, а також у зниженні його авторитету та репутації серед жителів  громади м. Тульчина.
Представники відповідачів в судовому засіданні апеляційні скарги підтримали у повному обсязі, просив вимоги, що в них викладені, задовольнити.
Позивач заперечив проти задоволення апеляційних скарг.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла  наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Тульчинської міської ради 7 скликання 1 сесії № 361 від 29.12.2016 визнано повноваження депутатів Тульчинської міської ради Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади 7 скликання, обраних на місцевих виборах 18.12.2016 року згідно списку.
Відповідно до рішення Тульчинської міської ради 7 скликання 1 сесії №367 від 29.12.2016 утворено 4 постійних комісій та затверджено їх персональний склад, зокрема, головою Постійної комісії з питань освіти,   культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, молоді, спорту, депутатської діяльності, етики, законності та зв`язків з громадськістю затверджено ОСОБА_1 
Рішенням Тульчинської міської ради 7 скликання 6 сесії №452 від 23.05.2017 затверджено ОСОБА_1 заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.
Рішенням Тульчинської міської ради 7 скликання 10 сесії №582 від 17.08.2017 затверджено ОСОБА_1 першим заступником міського голови.
У березні 2020 року депутати (у кількості 18) Тульчинської міської ради звернулися з ініціативою про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Тульчинського міського голови на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» за порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги посадової особи місцевого самоврядування, передбаченої статтею 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», в частині зловживання законами України, нехтування сприяння втілення їх у життя та обов`язком їх неухильного дотримання. В ініціативі зазначено про  порушення ОСОБА_1 ч.3 ст.47 та ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
12.03.2020 ОСОБА_1 подав заяву міському голові Весняному В.М., у якій просив провести повне та неупереджене службове розслідування щодо обставин, зазначених у проекті рішення Тульчинської міської ради «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Тульчинського міського голови» та ініціативи депутатів про звільнення ОСОБА_1 з вказаної посади.
16.03.2020 Тульчинським міським головою видано розпорядження №08-03-39 «Про проведення службового розслідування на вимогу першого заступника Тульчинського міського голови ОСОБА_1 та відсторонення його від здійснення повноважень за посадою», у якому, зокрема вирішено: провести службове розслідування на вимогу першого заступника ОСОБА_1 ; створити комісію з проведення службового розслідування та затверджено її персональний склад; визначити предметом службового розслідування дотримання ОСОБА_1 під час перебування на посаді заступника з одночасним перебування у статусі депутата міської ради вимог ч. 3 ст. 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч.ч. 3, 7, 9 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.34 Закону України «Про запобігання корупції»; встановити строк проведення службового розслідування десять робочих днів, з 16.03.2020 по 27.03.2020 включно; відсторонити першого заступника ОСОБА_1 від здійснення повноважень за посадою за час проведення службового розслідування починаючи з 16.03.2020 без збереження заробітної плати. Строк проведення службового розслідування продовжувався відповідними розпорядженнями міського голови.
Комісією з проведення службового розслідування складено акт службового розслідування від 02.06.2020, за висновками якого комісія має достатні підстави стверджувати, що в ході службового розслідування знайшло своє підтвердження здійснення першим заступником міського голови ОСОБА_1 діяння у вигляді порушення присяги, що полягає в зловживанні законами України, нехтування сприянню втілення їх у життя та обов`язком їх неухильного дотримання, що завдали шкоди змісту роботи органів місцевого самоврядування та її посадових осіб у правовому полі, суперечать інтересам служби в органах місцевого самоврядування їх авторитету, призводить до приниження авторитету органу місцевого самоврядування та інтересам місцевого самоврядування загалом, підриваючи довіру до неї як носія влади. 
Зазначено, що в порушення приписів чинного законодавства, а саме ч. 3 ст.  47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка містить заборону заступнику міського голови бути членом постійної комісії міської ради, перший заступник міського голови ОСОБА_1 входить до її складу, де головує по теперішній час. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», як депутат ради ОСОБА_1 повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради. Для приведення ситуації, яка була предметом службового розслідування у відповідність до чинного законодавства та її перебування у правовому полі , можливо лише при достроковому припиненні повноважень депутата міської ради або припинення повноважень з посадою.
ОСОБА_1 був зобов`язаний увійти до складу виконавчого комітету. Однак уникнув цього всупереч ч. 3 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з метою збереження мандата депутата міської ради, зважаючи на заборону, встановлену положеннями ч. 9 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» про неможливість входження до складу виконкому депутата міської ради. Водночас ОСОБА_1 не може бути одночасно і депутатом міської ради, і членом її виконавчого комітету (обов`язок як заступника міського голови), і ця норма також не містить альтернативних варіантів. Окрім того, заступник голови в обов`язковому порядку повинен бути членом виконкому, не може бути депутатом будь-якої ради, як і інші члени виконкому в силу приписів ч. 7 ст. 57 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо вимоги до осіб, які входять до складу виконавчого комітету і працюють у ньому на постійні основі, обмеження сумісної їх діяльності з іншою роботою (діяльністю), встановлені для сільського, селищного, міського голови визначені ч. 4 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме: сільський, селищний, міський голова не може бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової, і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю. 
04.06.2020 на 51 (позачерговій) сесії, розглянувши внесену пропозицію 1/3 депутатів міської ради з ініціативою про звільнення із займаної посади першого заступника Тульчинського міського голови ОСОБА_1 , відповідно до ст. ст.11, 25, ч.4 ст.42, п.2 ст.47, ст. 51,74,75,76 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст.3, 4,8,11,12-1, абз.2 ч.1 ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», керуючись ч.9 ст.80 Регламенту Тульчинської міської ради 7 скликання, Тульчинська міська рада прийняла рішення №1725 та вирішила підтримати ініціативу депутатів міської ради про звільнення із займано посади першого заступника Тульчинського міського голови ОСОБА_1 ; припинити службу в органах місцевого самоврядування та звільнити   ОСОБА_1 з посади першого заступника Тульчинського міського голови 04 червня 2020 року згідно абз.2 ч.1 ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» за порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги посадової особи місцевого самоврядування, передбаченої статтею 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме, зловживання законами України, нехтування сприяння втілення їх у життя та обов`язком їх неухильного дотримання, що завдали шкоди змісту роботи органів місцевого самоврядування та її посадових осіб у правовому полі, суперечать інтересам служби в органах місцевого самоврядування та інтересам місцевого самоврядування загалом, підриваючи довіру до неї як носія влади.
На виконання рішення Тульчинської міської ради 7 скликання №1725 від 04.06.2020, міським головою прийнято  розпорядження № 08-03-143 від 04.06.2020 про звільнення ОСОБА_1 , першого заступника Тульчинського міського голови, 04.06.2020 за порушення Присяги посадової особи місцевого самоврядування, абз.2 ч.1 ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Також встановлено, що Тульчинська міська рада 26 травня 2017 року зверталася до Національного агенства України з питань державної служби. Згідно відповіді від 30.06.2017  міській раді надано роз`яснення щодо застосування законодавства з питань служби в органах місцевого самоврядування та зазначено, що  заступник міського голови може бути депутатом міської ради у разі, якщо він не входить до складу виконавчого комітету міської ради.  Листом Національного агентства України з питань державної служби №3308/13-20 від 24.04.2020 відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №500, надано роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної служби та служби в органах місцевого самоврядування та вказано, що на думку НАДС, заступник міського голови може бути депутатом міської ради, якщо він не входить до складу виконавчого комітету міської ради. Водночас, враховуючи положення ст. 51 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» заступник міського голови має входити до складу виконавчого комітету міської ради. 
У квітні 2020 року підготовлено проект рішення «Про внесення змін до рішення 5 сесії Тульчинської міської ради 7 скликання від 12.04.2017 №430 «Про утворення виконавчого комітету Тульчинської міської ради» зі змінами  та вирішено ввести до складу виконавчого комітету ОСОБА_1 , першого заступника Тульчинського міського голови.
При цьому, 27.04.2020 ОСОБА_1 подав заяву про складення депутатських повноважень, в якій зазначив, що у зв`язку із повідомленням  міською радою про подання проекту рішення, яким пропонується включити ОСОБА_1 до складу виконавчого комітету, виникли підстави для дострокового припинення його депутатських повноважень.
Проект рішення міської ради «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Тульчинського міського голови» опубліковано на сайті ради 05.03.2020.
Міським головою з врахуванням висновків акту службового розслідування від 02.06.2020 вирішено внести поправки до зазначеного проекту рішення, зокрема розширити зміст порушення присяги, виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст.34 Закону України «Про запобігання корупції»; змінити дату звільнення з 12 березня 2020 року на 04 червня 2020 року.
Розпорядженням Тульчинського міського голови  від 03.06.2020 вирішено скликати 51 позачергову сесію Тульчинської міської ради 7 скликання 4 червня 2020 року о 14 годині.
Згідно протоколу погоджувальної ради від 03.06.2020 №51 вирішено винести проекти рішень на 51 позачергову сесію міської ради, в тому числі і питання щодо звільнення ОСОБА_1 .
Доповідною запискою міському голові секретарем міської ради повідомлено, що відповідно до ст.39 Регламенту Тульчинської міської ради сформовано проект порядку денного 51 позачергової сесії 7 скликання Тульчинської міської ради, до якого включено 3 проекти рішень, що пройшли попередній розгляд в постійних комісіях і процедуру оприлюднення, в тому числі під № 3 проект рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Тульчинського міського голови. 
Скріншотом сайту Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади підтверджується розміщення оголошення 03.06.2020 о 14:06 про проведення 04.06.2020 о 14:00  засідання 51 позачергової  сесії ради. Разом з тим, відсутня інформація щодо проекту порядку денного такої сесії.
Позивач вважає, що у межах спірних правовідносини відповідачі порушено його права для захисту і поновлення яких він звернувся до суду.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч.3 ст.47 та  ч.3 ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Так, до виключної компетенцією ради належить утворення виконавчого комітету, визначення його чисельності, затвердження персонального складу, внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск (ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні»). Персональний склад виконавчого комітету затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови (ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Таким положенням відповідають і норми Регламенту Тульчинської міської ради. Разом з тим, судом встановлено, що за весь період перебування позивача на посаді заступника міського голови його не затверджено у складі виконавчого комітету. Посадою, несумісною із виконанням депутатських повноважень, є членство у складі виконавчого комітету. В той же час закон не містить заборони на зайняття депутатом місцевої ради посади заступника міського голови. У спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про уникнення ОСОБА_1 обов`язку увійти до виконавчого комітету ради. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено черговості дій в такому випадку та обов`язку депутата скласти свої повноваження для включення його до складу виконавчого комітету. Такі повноваження можуть бути складені ним при чи після прийняття відповідного рішення ради. І в такому випадку, у разі не складення ним повноважень, настануть наслідки, передбачені за сумісництво посад. На час затвердження позивача у складі комісії він не був заступником міського голови, а за весь час перебування позивача на посаді голови постійної комісії ради пропозицій щодо його відкликання не вносилося.
Також суд зауважив, що у ході розгляду справи судом не  встановлено конкретних дій (бездіяльності), вчинених (допущеної) позивачем, які б свідчили про скоєння ним проступку (вчинку) проти інтересів служби, що суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, призводить до приниження авторитету органу місцевого самоврядування та унеможливлює подальше виконання позивачем своїх обов`язків, тобто не доведено саме факту порушення Присяги, регламентованої  ст.11 Закону №2493-III.
Крім того, суд погодився із доводами позивача про наявність конфлікту інтересів у осіб, включених до складу комісії з проведення службового розслідування щодо позивача, адже до складу комісії увійшли депутати, які до проведення такого розслідування увійшли до складу групи, яка ініціювала питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність звільнення позивача, необхідність поновлення позивача на попередній посаді та, як наслідок, стягнення середнього заробітку з Тульчинської міської ради за час вимушеного прогулу в сумі 196 007,24 грн із відповідним відрахуванням загальнообов`язкових платежів. Крім того, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 30000 грн.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позову, однак щодо мотивів такого висновку зазначає наступне.
Встановлено, що висновки відповідачів, які слугували підставою для звільнення позивача ґрунтуються на висновках службового розслідування та виявилися у порушенні позивачем приписів чинного законодавства, а саме ч.3 ст.47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка містить заборону заступнику міського голови бути членом постійної комісії міської ради, адже перший заступник міського голови ОСОБА_1 входив до її складу. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», як депутат ради ОСОБА_1 повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради. Для приведення ситуації, яка була предметом службового розслідування у відповідність до чинного законодавства та її перебування у правовому полі, можливо лише при достроковому припиненні повноважень депутата міської ради або припинення повноважень з посадою. Крім того, ОСОБА_1 був зобов`язаний увійти до складу виконавчого комітету. Однак уникнув цього всупереч ч.3 ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з метою збереження мандата депутата міської ради, зважаючи на заборону, встановлену положеннями ч.9 ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» про неможливість входження до складу виконкому депутата міської ради. Водночас ОСОБА_1 не може бути одночасно і депутатом міської ради, і членом її виконавчого комітету (обов`язок як заступника міського голови), і ця норма також не містить альтернативних варіантів. Окрім того, заступник голови в обов`язковому порядку повинен бути членом виконкому, не може бути депутатом будь-якої ради, як і інші члени виконкому в силу приписів ч.7 ст.57 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо вимоги до осіб, які входять до складу виконавчого комітету і працюють у ньому на постійні основі, обмеження сумісної їх діяльності з іншою роботою (діяльністю), встановлені для сільського, селищного, міського голови визначені ч.4 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме: сільський, селищний, міський голова не може бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною, крім викладацької, наукової, і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.
Вказані висновки відповідачів у контексті спірних правовідносин колегія суддів не вважає такими, що можуть слугувати законною підставою для звільнення позивача з посади першого заступника Тульчинського міського голови, виходячи з наступного. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.
Згідно зі статтею 45 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.
Статтею 49 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" установлено, що повноваження депутата ради починаються з моменту офіційного оголошення відповідною територіальною виборчою комісією на сесії ради рішення про підсумки виборів та визнання повноважень депутатів і закінчуються в день першої сесії ради нового скликання. Повноваження депутата можуть бути припинені достроково у випадках, передбачених законом.
За змістом частин першої та другої статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.
Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.
Частиною третьою статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб.
Відповідно до частини сьомої статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" на осіб, які входять до складу виконавчого комітету ради і працюють в ньому на постійній основі, поширюються вимоги щодо обмеження сумісності їхньої діяльності з іншою роботою (діяльністю), установлені цим Законом для сільського, селищного, міського голови.
Частиною четвертою статті 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" установлено, що сільський, селищний, міський голова не може бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах (крім викладацької, наукової та творчої роботи у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток.
До складу виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради не можуть входити депутати відповідної ради, крім секретаря ради (частина дев`ята  статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Статтями 1, 2 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" передбачено, що статус депутата місцевої ради визначається Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.
Депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.
Частинами першою та другою статті 4 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" установлено, що депутат місцевої ради набуває свої повноваження в результаті обрання його до ради відповідно до Закону України "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів".
Повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" повноваження депутата місцевої ради припиняються достроково за наявності перелічених підстав, засвідчених офіційними документами, без прийняття рішення відповідної ради у разі обрання або призначення його на посаду, зайняття якої згідно з Конституцією України і законом не сумісне з виконанням депутатських повноважень.
Депутат місцевої ради здійснює свої повноваження, не пориваючи з виробничою або службовою діяльністю.
Відповідно до частини першої та другої статті 6 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 7 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" передбачено, що депутат місцевої ради, який перебуває на посаді керівника місцевого органу виконавчої влади чи на іншій посаді, на яку поширюються вимоги Конституції та законів України щодо обмеження сумісництва, не може поєднувати свою службову діяльність на цій посаді з посадою сільського, селищного, міського голови, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови та заступника голови районної у місті, районної, обласної ради, а також з іншою роботою на постійній основі в радах, їх виконавчих органах та апараті.
Таким чином, несумісність статусу депутата місцевої ради з деякими посадами та видами діяльності чітко передбачено приписами статті 7 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", згідно з якою депутат місцевої ради, який перебуває на посаді керівника місцевого органу виконавчої влади чи на іншій посаді, на яку поширюються вимоги Конституції та законів України щодо обмеження сумісництва, не може поєднувати свою службову діяльність на цій посаді з посадою сільського, селищного, міського голови, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови та заступника голови районної у місті, районної, обласної ради, а також з іншою роботою на постійній основі в радах, їх виконавчих органах та апараті.
Водночас, частиною дев`ятою статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до складу виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради не можуть входити депутати відповідної ради, крім секретаря ради.
Таким чином, особа, яка займає посаду заступника міського голови з питань роботи виконавчих органів ради чи першого заступника міського голови, має входити до складу виконавчого комітету міської ради за законом в силу займаної посади без отримання її згоди на таке включення.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №812/363/18.
У рішенні від 16 липня 2020 року у справі  №705/6842/14-а Верховний Суд також зауважив, що підставою дострокового припинення повноважень депутата міської ради є рішення ради про затвердження відповідної особи на посаду заступника міського голови, а тому прийняття рішення про затвердження особи на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради призвело до позбавлення такої особи статусу депутата.
Отже, після затвердження ОСОБА_1 заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради згідно із рішенням Тульчинської міської ради 7 скликання 6 сесії №452 від 23.05.2017, а також затвердження позивача першим заступником міського голови згідно рішення Тульчинської міської ради 7 скликання 10 сесії №582 від 17.08.2017, позивача автоматично (за посадою) включено до складу виконавчого комітету Тульчинської міської ради та позбавлено статусу депутати вказаної ради.
Таким чином, ОСОБА_1 одночасно не міг мати статус депутата та бути заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради чи першим заступником міського голови, що свідчить про необґрунтованість висновків відповідачів на підставі яких прийняті спірні рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Тульчинського міського голови, а також про незаконність спірного звільнення позивача.
За приписами статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи відповідачів про неможливість поновлення позивача на такій посаді у зв`язку із її скороченням рішенням ради від 18.06.202.
Так, згідно постанови Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №821/3795/15-а, за приписами частини першої статті 235 КЗпП України на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі (незалежно від скорочення посади, яку обіймав позивач). 
Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені у частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Зазначена права позиція обґрунтовується тим, що неможливість поновлення працівника на попередній посаді може бути пов`язана виключно з однією обставиною – повною ліквідацією підприємства, установи, організації.
У випадку ж фактичного скорочення штатної чисельності в державному органі, можливість поновлення працівника на посаді продовжує існувати, і в такому випадку незаконно звільнений працівник має бути поновлений на рівнозначній посаді, на зайняття якої він погоджується, або на скороченій посаді, яку необхідно ввести до штатного розпису на виконання судового рішення. Водночас вчинення цих дій з метою створення умов для виконання рішення суду є обов`язком роботодавця.
Таким чином, наявні підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника Тульчинського міського голови з 05 червня 2020 року.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем фактично виконано оскаржуване судове рішення.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (Порядок №100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
          Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з  розрахункового періоду. 
Відповідно до абз.3 п.3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
          Відповідно до пунктів 10, 11 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві,  в  установі,  організації  відповідно  до  актів 
законодавства,  як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом  якого  за  працівником  зберігається середній заробіток,  заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при  обчисленні  середньої  заробітної  плати, за проміжок часу до підвищення   коригуються   на   коефіцієнт   їх   підвищення.
Виходячи з  відкоригованої  таким  чином  заробітної  плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток.  У випадках,  коли підвищення тарифних ставок і окладів  відбулось  у періоді, протягом якого  за  працівником зберігався  середній заробіток,  за  цим  заробітком  здійснюються нарахування тільки частині,  що стосується днів збереження середньої заробітної плати з  дня підвищення тарифних ставок (окладів).
Оскільки 16.03.2020 Тульчинським міським головою видано розпорядження №08-03-39 «Про проведення службового розслідування на вимогу першого заступника Тульчинського міського голови ОСОБА_1 та відсторонення його від здійснення повноважень за посадою», яким відсторонено першого заступника ОСОБА_1 від здійснення повноважень за посадою за час проведення службового розслідування починаючи з 16.03.2020 без збереження заробітної плати, останніми двома місяцями роботи позивача є січень та лютий 2020 року.
Відповідно до наданих Тульчинською міською радою довідок про середньоденну заробітну плату виходячи з останніх місяців березень-лютий, квітень-травень, лютий-січень, листопад 2019 - грудень 2019 року, витягів з табелю відпрацьованого часу, ОСОБА_1 не отримував премій і надбавок під час проведення службового розслідування, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення п.2 Порядку №100 щодо виключення із розрахункового періоду часу, протягом якого позивач отримував заробітну плату не у повному обсязі.
Згідно наявних у матеріалах справи архівної відомості з січня по квітень 2020 року та з січня по червень 2020 року, а також табелів використаного робочого часу за січень та лютий 2020 року, заробітна плата позивача за січень та лютий склала 30010,43 грн, а число відпрацьованих робочих днів за січень та лютий - 21.
Отже, середньоденну заробітну плату за січень та лютий 2020 року обґрунтовано  розраховано на рівні 1429,07 грн.
Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін у додатки до постанови КМУ від 9 березня 2006 №268» №441 від 03.06.2020, яка набула чинності 12.06.2020, внесені зміни у схеми посадових окладів, зокрема першого заступника міського голови та збільшено посадовий оклад з 9500 грн до 11500 грн.
Згідно із листом Мінсоцполітики №383/0/206-19 від 22.03.2019, коефіцієнт підвищення, на який необхідно провести коригування виплат, визначається шляхом ділення окладу (тарифної ставки), встановленого після підвищення, на оклад (тарифну ставку), який працівник мав до підвищення. 
Отже коефіцієнт коригування посадового окладу починаючи з 12.06.2020 становить 1,21052. Середньоденна заробітна плата з урахуванням коефіцієнту коригування - 1729,9 грн.
З дати звільнення позивача 04.06.2020 до 12.06.2020 було 4 робочих дні, з 12.06.2020 по 16.11.2020, тобто по дату ухвалення судового рішення про поновлення позивача на роботу, було 110 робочих днів.
Таким чином, з огляду на незаконність звільнення позивача на його користь з Тульчинської міської ради необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у загальному розмірі 196 007,24 грн (4 х 1429,07 грн + 110 х 1729,9 грн), із відповідним відрахуванням загальнообов`язкових платежів.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення  суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання рішення.
В силу положень пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
З огляду на обґрунтованість вказаних висновків суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача, наявність підстав для його поновлення на роботі та необхідність стягнення на користь позивача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 196 007,24 грн, апеляційний також вважає правильним і висновок суду першої інстанції про наявність підстав для допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення на його користь середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме 34 598 грн із відповідним відрахуванням загальнообов`язкових платежів.
Статтею 56 Конституції України  передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частинами 1 та 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Так, відповідно до частин другої, третьої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Позивач стверджує, що  йому було заподіяно моральну шкоду в розмірі 30000 грн, виходячи з наступного: у процесі звільненні із займаної посади у позивача різко погіршився стан здоров`я, а тому він змушений звернутися за медичною допомогою та перебував на лікуванні у стаціонарі в травні 2020 року; у зв`язку зі звільненням та відсутністю заробітної плати у позивача існують фінансові труднощі в утриманні неповнолітньої дитини;  звільнення із займаної посади за порушення Присяги знижує його авторитет та ділову репутацію серед жителів громади м. Тульчина, а оскільки позивач є публічною особою, то репутація має для нього визначальне значення.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодуванню позивачу моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, адже внаслідок протиправних дій та рішень відповідачів він зазнав фізичні, душевні та психічні страждання. Позивач є публічною особою, обирався депутатом місцевої влади, що свідчить про його авторитет та позитивну репутацію серед жителів територіальної громади. Разом з тим, звільнення позивача у зв`язку із порушенням Присяги безсумнівно спричиняє негативні наслідки для його  ділової репутації та підриває довіру людей.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, однак мотиви такого висновку є помилковими, рішення суду першої інстанції належить змінити в частині мотивів його ухвалення з урахуванням мотивів цієї постанови, в іншій частині залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що рішення суду першої інстанції змінено апеляційним судом виключно у частині мотивів його ухвалення, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги Тульчинської міської ради Вінницької області, Тульчинського міського голови Весняного Валерія Михайловича задовольнити  частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року змінити в частині мотивів його ухвалення з урахуванням мотивів цієї постанови, в іншій частині залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі 28 квітня 2021 року.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Франовська К.С.