ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/884/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/4050/15-ц Категорія: 304090100 	Опалинська О. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 травня 2021 року м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

	Новікова О.М.,	
  	Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., 	
за участю секретаря	Любченко Т.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року (повний текст складено 19 лютого 2021 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором –
в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк (правонаступником якого є АТ "КБ ПриватБанк") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтовано тим, що 22 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №GSS0GK00000175, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 25 000 доларів США на термін до 20 січня 2027 року, зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строк та у порядку, встановленими кредитним договором.
Згідно з умовами договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати. Відповідач надає позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з умовами кредитного договору.
Крім того, умовами договору передбачено, що у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.
Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №GSS0GK00000175. Таким чином у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.
У зв`язку з зазначеними порушеннями станом на 09 червня 2015 року заборгованість відповідача перед банком становила 99 686,77 доларів США з яких: 22 887,94 доларів США – заборгованість за кредитом, 23 004,69 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, 4 200 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 49 594, 14 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Вказану суму заборгованості банк просив стягнути з відповідача, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 09 червня 2015 року складало 2 103 390 гривень 85 копійок разом із судовими витратами.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення мотивовано тим, що позивач не надав суду належного розрахунку суми боргу по кредитному договору № CSS0GК00000175 від 22 березня 2007 року,  укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , не вказав повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхнево та не зрозуміло, не враховано вартість заставленого майна та  детальний розпис загальної суми кредиту на день звернення до суду, що в свою чергу впливає на правильність обчислення процентів за користування кредитними коштами, як і нарахованої пені.
Щодо застосування пропуску позивачем строку позовної давності, районний суд зазначив, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими та недоведеними належними  доказами, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом повністю проігноровано висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у цій же справі.
Так, судом не враховано, що наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за умови неповернення кредитних коштів, не позбавляє банк права на звернення до суду на загальних підставах з вимогою до відповідача про стягнення на свою користь суми боргу за кредитним договором, зокрема, щодо стягнення тієї частини позики, що підлягає сплаті, у межах позовної давності за кожним із платежів.
Наявність судового рішення за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним неналежним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.
На переконання скаржника, суд фактично ухилився від дослідження всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та від встановлення істотних обставин справи, обмежившись лише посиланням на незрозумілість розрахунку заборгованості та констатацією факту ухвалення рішення про звернення стягнення на передмет іпотеки.
Крім того, апелянт зазначає, що чинним законодавством не передбачена така підстава відмови у позові як незазначення позивачем «повної орієнтовної вартості кредиту» та «детального розпису загальної суми кредиту», як і не передбачений обов`язок позивача зазначати такі показники при подачі позову. Такі поняття передбачені ЗУ «Про захист прав сполживачів», не є складовою частиною розрахунку заборгованості, який надається до суду, оскільки така інформація надається споживачу перед укладенням кредитного договору. До того ж, обставини дотримання банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» вже були предметом дослідження у суді, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним через недотримання вищевказаних вимог законодаквства вже було відмовлено. Таким чином, подібні аргументи не можуть бути покладені в основу оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі банк також вказує на неправильне застосування судом першої інстанції ст.ст. 625 та 1048 ЦК України та помилкове посилання суду на те, що після звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк втратив право нараховувати відсотки, передбачені ст. 1048 ЦК України, оскільки у такому випадку кредитор має право на отриманння гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Скаржник наполягає на тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, і такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Обгрунтовуючи свою позицію, апелянт просить апеляційний суд врахувати позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 05 березня 2019 року за результатами розгшляду справи № 5017/1987/2012, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.
На переконання апелянта, суд першої інстанції належним чином не дослідив умови кредитного договору та не встановив фактичні обставини справи, зокрема наявність двох відсоткових ставок – за правомірне та неправомірне користування кредитними коштами, зокрема встановлення у п.7.4 договору відсоткової ставки у розмірі 2,52 % на місяць, що нараховуються з моменту прострочення чергового щомісячного платежу або вимоги банку про дострокове повернення кредиту (неправомірне користування).
Банк наполягає на тому, що відсутність у позовній заяві посилання на ст. 625 ЦК України не може бути підставою для відмови у позові про стягнення відсотків, оскільки право позивача на отримання таких відсотків прямо передбачено як нормами чинного цивільного законодавства, так і умовами кредитного договору.
При цьому, саме на суд покладається обов`язок встановити, який розмір відсоткової ставки підлягає застосуванню під час здійснення розрахунку заборгованості, так само як і визначити реальний розмір заборгованості, яка підлягає до стягненню з відповідача.
Вважаючи рішення незаконним, позивач просить його скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За матеріалами справи встановлено, що 22 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику готівку через касу на строк до 20 січня 2027 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 25 000 доларів США на купівлю квартири, а також 4 500 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % річних на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту.
Відповідно до пункту 7.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Смілянського міськрайнного суду Черкаської області від 07 липня 2009 року у справі за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 22 березня 2007 року в сумі 200 669,24 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом її продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_1 із зазначеної квартири із зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України (а.с. 71, т.1).
Вказане рішення є чинним, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про стан його виконання.
Сума боргу станом на 07 липня 2009 року визначена заочним рішенням Смілянського міськрайнного суду Черкаської області від 07 липня 2009 року та становить 26 060,94 доларів США. При цьому в рішенні не детелізовано який розмір тіла кредиту та відсотків підлягає стягненню.
Згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2009 року по 09 червня 2015 року (а.с. 222-223, т.1) за вказаний період відповідачем вносилися проплати в рахунок погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями (ч. 1 ст. 264 ЦК України):
08 липня 2009 по 20 грудня 2011 року 26 060,94 дол США – 19345.81 дол.США;
21 грудня 2011 по 05 січня 2012 року 26 060,79 дол США
06 січня 2012 по 02 березня 2012 року 25 967, 37 дол США
03 березня 2012 по 13 березня 2012 року 25 436,90 дол США
14 березня 2012 по 26 березня 2012 року 25 435,68 дол США
27 березня 2012 по 28 травня 2012 року 24 985,68 дол США
29 травня 2012 по 01 липня 2012 року 24 535,68 дол США
02 липня 2012 по 26 серпня 2012 року 23 228,68 дол США
27 серпня 2012 по 31 вересня 2012 року 23 898,68 дол США
01 жовтня 2012 по 29 жовтня 2012 року 23 398,68 дол США
30 жовтня 2012 по 29 листопада 2012 року 23 318,68 дол США
30 листопада 2012 по 27 лютого 2013 року 22 988,68 дол США
28 лютого 2013 по 03 квітня 2013 року 22 888,68 дол США
04 квітня 2013 по 22 жовтня 2013 року 22 588,68 дол США
23 жовтня 2013 по 27 серпня 2014 року 22 588,60 дол США
28 серпня 2014 по 30 вересня 2014 року 22 288,60 дол США
01 жовтня 2014 по 29 вересня 2014 року 21 988,60 дол США
30 жовтня 2014 по 28 листопада 2014 року 21 688,6 дол США
29 листопада 2014 по 29 грудня 2014 року 21 435,09 дол США
30 грудня 2014 по 01 лютого 2015 року 21 315,09 дол США
02 лютого 2015 по 29 березня 2015 року 21 175,09 дол США
30 березня 2015 по 21 липня 2015 року 21 090,09 дол США.
Вирішуючи спір, колегія суддів виходить того, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборговності чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни.
Вказаний висновок відповідає правовій позиці Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 310/11534/13-ц.
Ухваленням 07 липня 2009 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області рішення про задоволення вимог кредитора – ЗАТ КБ «ПриватБанк», яким заборгованість по тілу кредиту та решти обов`язкових платежів було стягнуто в повному обсязі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, штрафних санкцій, разом із тим виникло грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.
Після спливу визначеного строком кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Позовних вимог на підставі ч. 2 ст 625 ЦК України після зміни строку виконання кредитного зобов`язання банк не заявляв, тому позовні вимоги банку є безпідставними.
Посилання в апеляційній скарзі на неврахування районним судум висновків Верховного Суду у постанові від 01 серпня 2018 року у цій же справі є непереконливими, оскільки встановлена судова практика та вказівки суду касаційної інстанції передбачають припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Також з наданого банком розрахунку неможливо встановити який розмір тіла кредиту підлягає стягненню.
Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, колегія суддів вважає можливим залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки районний суд прийшов до висновку, що банк не довів своїх позовних вимог, не надав суду належного розрахунку суми боргу з врахуванням вказаних вище вказівок Верховного Суду. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів не вбачає достатніх підставв для скасування або зміни рішення міськрайонного суду.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 25 травня 2021 року.

Судді