ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2021 р.           Справа№ 927/1047/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Козир Т.П. 
          Чорногуза М.Г. 

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал"
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.02.2021 (повний текст рішення складено та підписане 03.02.2021)
у справі №927/1047/20 (суддя Романенко А.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт капітал"
до Комунального підприємства "Зеленбуд" Чернігівської міської ради
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 
про стягнення майнової (матеріальної) шкоди в сумі 21342,03грн,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт капітал" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Комунального підприємства "Зеленбуд" Чернігівської міської ради  про стягнення спричиненої неправомірною відмовою КП "Зеленбуд" ЧОР (роботодавця боржника) в прийнятті до виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (фізичної особи ОСОБА_1 ), виданої 02.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. у межах виконавчого провадження ВП №61661871.
Позовні вимоги обґрунтовано заподіянням позивачу майнової шкоди, внаслідок протиправних дій відповідача, який не перебуває з ним у договірних відносинах, тобто наявністю підстав для деліктної відповідальності. 
У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність правових підстав деліктної відповідальност;. вважає, що приватний виконавець на підставі Закону України "Про виконавче провадження" наділений правом безперешкодно отримувати усю необхідну інформацію про боржника, зокрема, конфіденційну. Згідно наявної в матеріалах виконавчого провадження №61661871 декларації про доходи та майно боржника - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), сума його одержаного (нарахованого) доходу в середньому складає 17000грн (заробітна плата за місцем основної роботи в КП "Зеленбуд" ЧМР"), що відповідачем не заперечується. Повідомив, що на запит суду може надати відповідну інформацію до матеріалів справи. Вказував на відсутність між сторонами будь-яких грошових зобов`язань. Звертав увагу, що відповідно статті 69 Закону України "Про виконавче провадження" отримувачем коштів у виконавчому провадженні є приватний виконавець, який проводить перерозподіл коштів.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 01.02.2021 у справі №927/1047/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення, а саме: протиправних дій (бездіяльності) відповідача, майнової шкоди, причино-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) відповідача та завданою позивачу шкодою, а також наявність вини відповідача. Відтак, дійшов висновку про відсутність підстав для притягнення відповідача до деліктної відповідальності в вигляді відшкодування майнової шкоди в розмірі 20400грн, як і похідних вимог у вигляді трьох відсотків річних, інфляційних нарахувань та пені (в розмірі подвійної облікової ставки НБУ) в загальній сумі 942,03грн (за відсутності між сторонами будь-яких грошових зобов`язань).
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.02.2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права. Скаржник стверджує, що судом допущено прояв правового нігілізму - умисне перекручування та спотворення на користь третіх осіб норм закону, зокрема ст.70 Закону України «Про виконавче провадження»; позивач вважає, що договір про сплату аліментів на утримання дитини не є виконавчим документом. Також позивач вказує, що відповідачем не направлено відзиву на позов, чим позбавлено останнього можливості виконати вимоги ухвали суду в частині надання відповіді на відзив. Крім того, скаржник стверджує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань про витребування доказів.
Також в апеляційній скарзі скаржником викладено клопотання про витребування від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Комунального підприємства "Зеленбуд" Чернігівської міської ради відомостей (інформації) про нараховані (виплачені) ОСОБА_1 доходи (заробіток) за період з 01.04.2020 по 01.11.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.02.2021 у справі №927/1047/20. Постановлено розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про витребування від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Комунального підприємства "Зеленбуд" Чернігівської міської ради відомостей (інформації) про нараховані (виплачені) ОСОБА_1 доходи (заробіток) за період з 01.04.2020 по 01.11.2020, оскільки матеріали справи №927/1047/20 містять належні докази на підтвердження одержаного (нарахованого) доходу боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за основним місцем роботи, а саме: декларацію про доходи та майно боржника, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження №61661871. Підстави ставити під сумнів достовірність цього документа у суду апеляційної інстанції, за відсутності мотивованих заперечень відповідача (роботодавця боржника), немає.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства. 
Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
Відповідно до   статті 15 Цивільного кодексу України       (надалі -       ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1       статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та обов`язків зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Наведене узгоджується із частиною 2       статті 20 Господарського кодексу України       (надалі -       ГК України).
Право на звернення за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів за визначеною законом юрисдикцією господарського суду передбачено нормами       статті 4 ГПК України.
Отже передумовами та матеріальними підставами для захисту права в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи, за захистом якого вона звернулась до суду, а також підтверджений належним доказом факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод установлено право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав. З наведеного слідує, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Предметом спору у даній справі є стягнення майнової шкоди, завданої ТОВ "Вердикт капітал" неправомірною поведінкою КП "Зеленбуд" ЧМР, що, на думку позивача, зумовлено в ухиленні від виконання приписів постанови від 02.04.2020 ВП №61661871 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним Олександром Петровичем (третя особа в справі на стороні позивача), на примусовому виконанні якого перебуває виконавчий лист №751/12729/13-ц, боржником за яким є фізична особа ОСОБА_1 (третя особа у справі на стороні відповідача), що отримує дохід (заробітна плата за основним місцем роботи) у КП "Зеленбуд" ЧМР (відповідача у справі). 
Наведені обставини, за доводами позивача, спричинили йому майнову шкоду у вигляді неотриманих коштів у сумі 20400 грн (розраховано за 6 місяців, з моменту винесення постанови від 02.04.2020 ВП №61661871 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника), що мали бути стягнуті в рахунок примусового виконання виконавчого листа №751/12729/13-ц, виданого Новозаводським районним судом міста Чернігова. 
Також, як похідну вимогу, позивачем, на підставі статті 625 ЦК України, заявлено до стягнення з відповідача 942,03грн інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені (в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України), розрахованих за час прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо відрахувань із заробітної плати боржника за основним місцем роботи в межах указаного виконавчого провадження.
Правовою підставою позову позивачем зазначено статті 614, 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).
За приписами частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі внаслідок завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Відповідно до частин 1-3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
Під збитками розуміють: втрати, яких особа зазнала, у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (1); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (2). 
Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування в меншому або більшому розмірі.
Аналогічна за змістом норма закріплена в статті 224 ГК України.
Виходячи зі змісту частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1 та 2 статті 614 ЦК України).
З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних відносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такої шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди та припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала, що узгоджується з приписами статті 599 ЦК України.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, що спірні правовідносини сторін за своєю правовою природою є відносинами щодо відшкодування позадоговірної шкоди - деліктною відповідальністю. Права і обов`язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов`язання.
Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: а) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, г) вина завдавача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
За відсутності хоча б одного із зазначених елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє  боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Отже, предметом доказування у справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.
Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. 
У даному випадку, заявлена позивачем до відшкодування майнова шкода в розмірі 20400 грн (неотримані кошти в рахунок боргу, присудженого до стягнення в судовому порядку), зумовлена неправомірною відмовою КП "Зеленбуд" ЧОР (роботодавця боржника) в прийнятті до виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (фізичної особи ОСОБА_1 ), виданої 02.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. у межах виконавчого провадження ВП №61661871.
З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2020, в межах виконавчого провадження ВП №6166187 з примусового виконання виконавчого листа №751/12729/13-ц від 16.11.2015 Новозаводського районного суду м. Чернігів,  приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П., винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - фізичної особи ОСОБА_1 ; стягувач за даним виконавчим документом - ТОВ "Вердикт капітал".
Даною постановою, відповідно статей 68, 69, 70 Закону України "Про виконавче провадження", звернуто стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який працює за трудовим договором у КП "Зеленбуд" ЧМР, у розмірі 20 відсотків відрахувань від заробітної плати до виплати загальної суми боргу, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження (5753115,84 грн).
Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.04.2020 ВП №61661871 направлена супровідним листом до КП "Зеленбуд" ЧМР (роботодавця боржника).
Відповідач, у свою чергу, листом від 10.04.2020 №246 повідомив приватного виконавця про отримання вказаної постанови та про відсутність можливості здійснювати відрахування з заробітної плати ОСОБА_1 , оскільки загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, в той час як щомісячні відрахування з заробітної плати та інших виплат працівника ОСОБА_1 на підприємстві складають 50 відсотків, що відраховуються в рахунок сплати аліментів.
За зверненням приватного виконавця (№4522 від 15.04.2020) КП "Зеленбуд" ЧМР, листом від 12.05.2020 №279, надано до матеріалів виконавчого провадження ВП №61661871 копію договору про сплату аліментів від 24.02.2020, посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу  Прокоф`євою О.М (зареєстровано в реєстрі за №524) та заяву ОСОБА_1 (вих. №160 від 24.02.2020) про утримання з заробітної плати та інших виплат на підприємстві аліментів у розмірі 50 відсотків на підставі нотаріального договору від 24.02.2020 про сплату аліментів на дитину.
Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII є спеціальним нормативно-правовим актом, яким врегульовано умови і порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).
За статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п.1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами в передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до п.2 частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.
Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника врегульовано розділом ІХ Закону України "Про виконавче провадження".
У відповідності до частин 1 та 3 статті 68 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається в разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України "Про виконавче провадження" підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця в строк, установлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (частина 1 статті 70 Закону України "Про виконавче провадження").
Частиною 2 статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що з заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення в повному обсязі заборгованості: 
- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;
- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Водночас за частиною 3 статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, в тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.
Наведене узгоджується з положеннями статті 128 Кодексу законів про працю України, за якою при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а в випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.
Судом встановлено, що відповідно до положень статті 180, частини 1 статті 181 Сімейного кодексу України між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на малолітню дитину ОСОБА_3 , умовами якого встановлено обов`язок ОСОБА_1 (батька) сплачувати щомісячно на утримання дитини аліменти в розмірі 50% від його щомісячного сукупного доходу (п.1 та п.2 цього Договору).
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Статтею 189 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, в якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається в письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Виходячи з документів, наданих відповідачем (роботодавцем боржника) до матеріалів виконавчого провадження ВП №61661871, із заробітної плати та інших виплат боржника ОСОБА_1 , що нараховуються за його основним місцем роботи в КП "Зеленбуд" ЧМР, на підставі нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів на дитину від 24.02.2020, за заявою ОСОБА_1 від 24.04.2020 (вх №160), здійснюються щомісячні відрахування в розмірі 50 відсотків у рахунок аліментів на утримання малолітньої дитини.
Таким чином, враховуючи, що за приписами частини 3 статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, колегія суддів вважає, що КП "Зеленбуд" ЧМР правомірно листом №246 від 10.04.2020 повідомило приватного виконавця Палігіна О.П. про неможливість здійснювати утримання із заробітної плати та інших доходів боржника ОСОБА_1 , на підставі постанови від 02.04.2020 ВП №61661871 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, в поведінці відповідача відсутня ознака протиправності, що є невід`ємним елементом складу цивільного правопорушення.
Місцевим господарським судом також правомірно встановлено відсутність такої складової цивільного правопорушення як майнова шкода, оскільки неотримані кошти ТОВ "Вердикт капітал", як стягувачем за виконавчим листом  №751/12739/13-ц від 16.11.2015 (ВП №61661871) за рахунок відрахувань із заробітної плати та інших виплат (20 відсотків) боржника за основним місцем роботи в КП "Зеленбуд" ЧМР, не підпадає під визначення збитків, у розумінні статті 22 ЦК України та статті 224 ГК України.
З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем не доведено наявність складу цивільного правопорушення, а саме: протиправних дій (бездіяльності) відповідача, майнової шкоди, причино-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) відповідача та завданою позивачу шкодою, а також наявність вини відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для притягнення відповідача  до деліктної відповідальності у вигляді відшкодування майнової шкоди, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача майнової (матеріальної) шкоди  в розмірі 20400 грн, та похідні від неї вимоги про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних нарахувань та пені (в розмірі подвійної облікової ставки НБУ) в загальній сумі 942,03грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Доводи відповідача  про позбавлення останнього можливості виконати вимоги ухвали суду в частині надання відповіді на відзив, посилаючись на не надіслання позивачем відзиву учасникам справи, є безпідставними, оскільки як вбачається з наявних в матеріалах справи фіскальних чеків, накладних та описів вкладення у лист з оголошеною цінністю, заперечення на позовну заяву були направлені 07.12.2020 позивачу та третім особам з дотриманням строків, встановлених ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 23.11.2020.
Також суд апеляційної інстанції не вбачає процесуальних порушень при відмові судом першої інстанції у задоволенні клопотань про витребування додаткових доказів.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.02.2021 у справі №927/1047/20 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.
Матеріали справи №927/1047/20 повернути Господарському суду Чернігівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Т.П. Козир

                                                                                М.Г. Чорногуз