Постанова                                    
Іменем України
 
14 квітня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 755/16161/20
 
провадження № 61-2820св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Бурка Арсен Мохаммед,
заінтересована особа (стягувач) - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду                 м. Києва від 20 листопада 2020 року у складі судді Гаврилової О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Нежури В. А., Сержанюка А. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

 
Короткий зміст вимог скарги
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області                  Бурка А. М., стягувач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі -                            АТ «Альфа-Банк»).
 
Скарга мотивована тим, що 20 травня 2014 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовця В. М. у справі № 744/14 ухвалено рішення про стягнення                з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитом у сумі  332 965,11 грн. 
 
Зазначав, що 16 жовтня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва  у справі № 755/25532/14-ц постановлено ухвалу про видачу виконавчого листа у вказаній справі та передачі його стягувачу. 
14 серпня 2015 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Обухівського МРУЮ Голубець Н. М. було відкрито виконавче провадження, на підставі якого накладено арешт на все його майно.
26 грудня 2016 року прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі пункту 7 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Вважав, що у зв`язку із поверненням виконавчого листа стягувачу, річний термін пред`явлення виконавчого листа до виконання розпочався                       з 26 грудня 2016 року і тривав до 26 грудня 2017 року. 
В червні 2018 року приватним виконавцем Чижиком А. П. стягувачу відмовлено у повторному відкритті виконавчого провадження, у зв`язку               з тим, що виконавчий лист № 755/25532/14-ц від 03 листопада 2014 року був поданий з пропуском визначеного для виконавчого листа строку. 
 
Стверджував, що стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання і не використав свої законні права на стягнення коштів, оскільки виконавчий документ не було пред`явлено до виконання протягом року з дати його повернення стягувачу. 
 
27 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко А. М. з порушенням вимог статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63431247 від 27 жовтня 2020 року з накладенням арешту на все його майно. Зазначену постанову вважає незаконною, оскільки виконавчий лист до виконання був пред`явлений з пропуском річного строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання, що мало б стати підставою для відмови приватним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати неправомірними дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурки Арсена Мохаммеда щодо відкриття виконавчого провадження №63431247 від 27 жовтня 2020 року та накладення арешту на все його майно;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурки Арсена Мохаммеда про відкриття виконавчого провадження №63431247 від 27 жовтня 2020 року;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Мохаммеда про арешт майна боржника №63431247 від 27 жовтня 2020 року;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурки Арсена Мохаммеда про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №63431247 від 27 жовтня 2020 року;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурки Арсена Мохаммеда про стягнення з боржника основної винагороди №63431247 від 27 жовтня 2020 року;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурки Арсена Мохаммеда про арешт коштів боржника №63431247 від 27 жовтня 2020 року.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада                      2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвала районного суду мотивована тим, що посилання заявника на пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання є безпідставними та не відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», тому вимоги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження є необґрунтованими, оскільки у даному випадку повинен застосовуватися трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
 
Щодо інших вимог скарги районний суд зазначив, що вони є похідними від вимог щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження і заявлені з тих самих підстав, отже, також є необґрунтованими та безпідставними. 
 
При цьому, суд першої інстанції вважав, що у діях приватного виконавця відсутні порушення прав скаржника.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада                  2020 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність                    і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні скарги, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
 
Апеляційний суд вважав, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У лютому 2021 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У березні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2021 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що після повернення виконавчого листа стягувачеві з причин пропущення строків, стягувач не скористався своїм правом, наданим йому Законом України «Про виконавче провадження», не оскаржив повідомлення приватного виконавця                  Чижика А. П. про повернення виконавчого документа.
 
Стверджує, що судами попередніх інстанцій неправомірно не застосовано до спірних правовідносин положення статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує те, що апеляційний суд не врахував правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 409/4751/12, що призвело до ухвалення незаконних рішень. Зазначає, що суди неправильно застосували до спірних правовідносин положення пункту 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України                                        від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий лист у справі виданий до набрання чинності вказаним законом, тому строк пред`явлення його до виконання становить один рік.
 
Відзив на касаційну скаргу поданий приватним виконавцем Буркою А. М. з порушенням строку, встановленого Верховним Судом та про поновлення строку клопотання не заявлено, тому не враховується при розгляді справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
03 листопада 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/25532/14-ц за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» до                   ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду (а. с. 13-14, 92).
 
14 серпня 2015 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Обухівського МРУЮ Голубець Н. В. за виконавчим листом                         № 755/25532/14-ц було відкрито виконавче провадження № 48431219                   (а. с. 19).
 
26 грудня 2016 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Обухівського МРУЮ Голубець Н. В. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі пункту 7 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»                      у зв`язку з тим, що майно боржника не розшукано протягом року (а. с. 95).
 
29 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чижиком А. П. повернуто виконавчий лист № 755/25532/14-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 02 листопада 2014 року стягувачу без прийняття до виконання (а. с. 79-80, 96).
 
27 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Буркою А. М. відкрито виконавче провадження № 63431247                         на підставі виконавчого листа № 755/25532/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 03 листопада 2014 року, про стягнення                      зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі                 332 965,11 грн, суми витрат, пов`язаних з розглядом справи в третейському суді в розмірі 3 729,65 грн та 243,60 грн судового збору (а. с. 7, 97).
 
27 жовтня 2020 року в межах виконавчого провадження № 63431247 приватним виконавцем прийнято постанови про арешт майна боржника              (а. с. 8, 98), про арешт коштів боржника (а. с.11-12, 99).
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                              і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право                   в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державний виконавець відкриває провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного              в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
 
Згідно з пунктом 3.4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, заява про відкриття виконавчого провадження подається до органу державної виконавчої служби у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа, в якій у разі наявності можуть зазначатися номер мобільного телефону, факсу (телефаксу), адреса електронної пошти. 
 
Частинами першою, другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року передбачено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. 
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
 
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, -- протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
 
Встановлено, що 14 серпня 2015 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Обухівського МРУЮ Голубець Н. В. за виконавчим листом № 755/25532/14-ц було відкрито виконавче провадження №48431219.
 
Частинами першою, другою статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються зокрема пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
 
05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII), а Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року втратив чинність.
 
Згідно із частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувану                   з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
 
Відповідно до пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
 
Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
 
29 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чижиком А. П. повернуто пред`явлений повторно виконавчий лист                         № 755/25532/14-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва                від 02 листопада 2014 року, стягувачу без прийняття до виконання. При цьому державним виконавцем застосовано положення пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»                          № 1404-VIII у зв`язку із пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема,  пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
27 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Буркою А. М. відкрито виконавче провадження №63431247 на підставі виконавчого листа № 755/25532/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 03 листопада 2014 року.
 
Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки дії державного виконавця Бурки А. М. відповідали вимогам чинного на час вчинення певної процесуальної дії Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII. 
 
Зокрема, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що виконавчий документ після його повернення 26 грудня 2016 року та                        29 травня 2018 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» грошових коштів, міг бути пред`явлений стягувачу протягом трьох років, тобто у строк до 26 грудня 2019 року (після повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що майно боржника не розшукано протягом року) та до 29 травня 2021 року (після повернення повторно поданого виконавчого документуу зв`язку з пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання).
Судами правильно враховано, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. 
Отож, постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого пунктом 2 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII. 
 
Доводи заявника про неправомірне незастосування судами попередніх інстанцій положень статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року колегія суддів відхиляє, оскільки зазначена стаття не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Зокрема, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження»                  від 21 квітня 1999 року визначено наслідки завершення виконавчого провадження та зазначено підстави закінчення виконавчого провадження, до яких застосовуються положення цієї статті. Оскільки, серед підстав, наведених у вказаній статті, відсутнє повернення виконавчого документу стягувачеві у зв`язку з тим, що майно боржника не розшукано протягом року, відтак, посилання заявника на необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року є необґрунтованими.
Посилання ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року у справі № 755/10999/20 за скаргою                        ОСОБА_1 на бездіяльність Обухівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції щодо зняття арешту                   з майна боржника, яка набрала законної сили 25 листопада 2020 року, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене судове рішення не                                    є преюдиційним для даної справи та не стосується пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що стягувачем не оскаржено у судовому порядку дії державного виконавця Чижика А. П. про повернення виконавчого листа № 755/25532/14-ц без прийняття до виконання,                         не заслуговують на увагу, оскільки оскарження дій державного виконавця             є правом сторони виконавчого провадження, а не обов`язком. 
 
Посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 вересня 2019 року                 у справі № 409/4751/12 (провадження № 61-41979св18), у якій зазначено,          що пункт 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року застосовується лише                 у випадку пред`явлення виконавчих листів вперше, не заслуговують на увагу, оскільки тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII                          в сукупності з пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII дають підстави вважати, що пред`явлення виконавчого документу до виконання залежить від строку його пред`явлення, а не від кількості та повторюваності таких дій. 
 
Пункт 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності. 
 
З огляду на зазначене оскаржувані судові рішення скасуванню не підлягають.
 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
З огляду на зазначене, висновки судів попередніх інстанцій відповідають нормам процесуального права, а оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням положень статей 263-265 ЦПК України, відтак, скасуванню не підлягають.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального              і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий     Судді:	Д. Д. Луспеник     І. А. Воробйова     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк