ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3062/20                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                               Баргаміна Н.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від    22 грудня 2020 року (розглянута за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 29 рудня 2020 року) у справі за адміністративним позовом Чернігівського міського голови ОСОБА_3 до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, Державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року, Чернігівський міський голова ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області (далі - відповідач - 1), Державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_1 (далі - відповідач - 12 про визнання протиправним та скасування припису державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_1 від 16.07.2020 № 65/12.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний припис винесений протиправно та з суттєвим перевищенням повноважень державного органу, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища. Зазначає, що Чернігівський міський голова не є суб`єктом господарювання, а відтак Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" не поширює свою дію на цю посадову особу місцевого самоврядування. Також вказує, що державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_1 перевищив повноваження, оформивши свої вимоги приписом від 16.07.2020 № 65/12, яким зобов`язує Чернігівського міського голову одноособово визначити балансоутримувача об`єкту благоустрою, який взагалі не має чітко визначених характеристик та прив`язки до конкретної земельної ділянки. Крім того, вказує, що під час винесення оскаржуваного припису державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища ОСОБА_1 керувався Положенням про Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області, затвердженим наказом Держекоінспекції України № 249 від 22.11.2018, яке втратило чинність.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від    22 грудня 2020 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано припис державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_1 від 16.07.2020 № 65/12.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем 1 у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення в частині стягнення витрат судового збору у розмірі 2    102, 00 грн з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися, колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
У відповідності до ст.308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що 19.06.2020 до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області прокуратурою Чернігівської області листом від 17.06.2020 № 05/1-826 вих-20 було направлено публікацію в засобах масової інформації щодо можливих порушень природоохоронного законодавства при створенні водойми біля озера «Земснаряду» для організації розгляду та вжиття, за наявності, заходів реагування (а.с. 76-78). 
06.07.2020 Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області на підставі плану роботи Держекоінспекції у Чернігівській області на 2020 рік було прийнято наказ № 401 про проведення заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі збереження водних та земельних ресурсів, надр, атмосферного повітря, рослинного та тваринного світу, об`єктів природно-заповідного фонду, водних живих ресурсів та поводження з відходами на території Чернігівської області у термін з 06 по 10 липня 2020 року (а.с. 68-71).
На підставі вищенаведеного наказу було видано направлення № 401 (а.с. 67).
За результатами проведеної 07.07.2020 перевірки державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_1 складено акт про результати заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства № 65/12, в якому зафіксовано, що перевіркою публікації в засобах масової інформації щодо можливих порушень природоохоронного законодавства при створенні водойми біля озера «Земснаряд» встановлено організатора земельних робіт, ним виявився громадянин ОСОБА_2 , який пояснив, що організував роботи з благоустрою існуючої пожежної водойми для забезпечення пожежної безпеки мешканців району та не знав про необхідність дозвільних документів органів місцевого самоврядування. На останнього складений протокол про адміністративне правопорушення за статтею 53 КУпАП (а.с.72).
На підставі встановлених під час перевірки фактів державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_1 було складено припис від 16.07.2020 № 65/12, яким приписано Чернігівському міському голові ОСОБА_3 для належного утримання об`єкту благоустрою (їх частини), територія загального користування (іншого природоохоронного призначення) між озером «Земснаряд» та провулком Нахімова в м. Чернігові, на якому проведені роботи з благоустрою пожежної водойми мешканцями цього району (зі слів останніх) вирішити питання щодо балансоутримувача цього об`єкта у встановленому законодавством порядку (а.с. 19-20).
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо нормативно правового регулювання правовідносин які склались між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Згідно статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Кожному гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення. Така інформація ніким не може бути засекречена.
Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначає Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі - Закон).
Згідно статті 15 Закону місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції: а) забезпечують реалізацію екологічної політики України, екологічних прав громадян; б) дають згоду на розміщення на своїй території підприємств, установ і організацій у порядку, визначеному законом; в)затверджують з урахуванням екологічних вимог проекти планіровки і забудови населених пунктів, їх генеральні плани та схеми промислових вузлів; г) видають (переоформлюють, видають дублікати, анулюють) дозволи на спеціальне використання природних ресурсів місцевого значення у випадках, передбачених законом; д) затверджують місцеві екологічні програми; е) організовують вивчення навколишнього природного середовища; є) створюють і визначають статус резервних, в тому числі й валютних, фондів для фінансування програм та інших заходів щодо охорони навколишнього природного середовища; з) забезпечують інформування населення про стан навколишнього природного середовища, функціонування місцевих екологічних автоматизованих інформаційно-аналітичних систем; и) організують роботу по ліквідації екологічних наслідків аварій, залучають до цих робіт підприємства, установи та організації, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, і громадян; і)приймають рішення про організацію територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; ї) здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Місцеві ради можуть здійснювати й інші повноваження відповідно до цього та інших законів України.
Статтею 16 Закону передбачено, що управління охороною навколишнього природного середовища полягає у здійсненні в цій галузі функцій спостереження, дослідження, стратегічної екологічної оцінки, оцінки впливу на довкілля, контролю, прогнозування, програмування, інформування та іншої виконавчо-розпорядчої діяльності. Державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві ради та виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України. Державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій.
Згідно статті 19 Закону виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища в межах своєї компетенції: а) здійснюють реалізацію рішень відповідних рад; б) координують діяльність підприємств, установ та організацій, розташованих на території відповідно села, селища, міста, незалежно від форм власності та підпорядкування; в) організують розробку місцевих екологічних програм; д)затверджують за поданням обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а на території Автономної Республіки Крим - органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища для підприємств, установ та організацій ліміти використання природних ресурсів, за винятком ресурсів загальнодержавного значення, ліміти скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, за винятком скидів, що призводять до забруднення природних ресурсів загальнодержавного значення або навколишнього природного середовища за межами відповідно села, селища, міста; е) організують збір, переробку, утилізацію і захоронення відходів на своїй території; є) формують і використовують місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища у складі місцевих бюджетів; ж)погоджують поточні та перспективні плани роботи підприємств, установ та організацій з питань охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів; з) забезпечують систематичне та оперативне інформування населення, підприємств, установ, організацій та громадян про стан навколишнього природного середовища, захворюваності населення; и) організують екологічну освіту та екологічне виховання громадян; і) приймають рішення про організацію територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад можуть здійснювати й інші повноваження відповідно до цього та інших законів України.
Разом з цим, частинами першою та третьою статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.
Пунктами «а», «е», «ї» частини першої статті 20-2 Закону встановлено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: а) організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема, про використання та охорону земель; про поводження з відходами; е) надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, інформування дозвільних органів про надані приписи суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснення контролю за їх виконанням; ї)надання центральним органам виконавчої влади, їх територіальним органам, місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування приписів щодо зупинення дії чи анулювання в установленому законодавством порядку дозволів, ліцензій, сертифікатів, висновків, рішень, лімітів, квот, погоджень, свідоцтв на спеціальне використання природних ресурсів, викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, поводження з небезпечними хімічними речовинами, транскордонне переміщення об`єктів рослинного і тваринного світу (у тому числі водних живих ресурсів), а також щодо встановлення нормативів допустимих рівнів шкідливого впливу на стан навколишнього природного середовища.
Державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства суб`єктами господарювання під час здійснення ними господарської діяльності, Держекоінспекція здійснює на підставі Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Положеннями статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275 (далі- Положення № 275) Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Приписами підпункту 2 пункту 4 Положення № 275 передбачено, що Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, серед іншого: про охорону земель, надр, зокрема щодо: здійснення заходів із запобігання забрудненню земель хімічними і радіоактивними речовинами, відходами, стічними водами; з питань поводження з відходами.
Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення № 275).
Аналогічні за змістом повноваження територіального органу Держекоінспекції визначені Положенням про Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області, затвердженим наказом Державної екологічної інспекції України від 28.04.2020 № 128 (а.с. 21-40). 
З аналізу викладеного слідує, що Державна екологічна інспекція у Чернігівській області наділена відповідними повноваженнями щодо проведення перевірок органів місцевого самоврядування у сфері природоохоронного законодавства щодо виконання делегованих їм повноважень, разом з тим Чернігівська міська рада, головною посадовою особою якої є Чернігівський міський голова ОСОБА_3, в межах спірних правовідносин (щодо здійснення нею делегованих державою повноважень у сфері екології) не є суб`єктом господарювання.
Неможливість віднесення органу місцевого самоврядування до суб`єктів господарювання, на яких поширюється вимоги Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», підтверджується правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 19.12.2018 у справі №816/4493/14.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що ні Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», ні Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ніПоложенням про Державну екологічну інспекцію України, не визначено безпосереднього порядку проведення перевірок органів місцевого самоврядування стосовно виконання делегованих їм повноважень.
При цьому, варто наголосити, що, в даному випадку, захід державного нагляду (контролю) здійснювався щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі збереження водних та земельних ресурсів, надр, атмосферного повітря, рослинного та тваринного світу, об`єктів природно-заповідного фонду, водних живих ресурсів та поводження з відходами на території Чернігівської області, а не окремих суб`єктів господарської діяльності.
Тобто, матеріалами справи встановлено, що в ході заходу здійснювався контроль не за господарською діяльністю Чернігівської міської ради чи Чернігівського міського голови ОСОБА_3 , а за дотриманням вимог природоохоронного законодавства на території Чернігівської області.
Як слідує з матеріалів справи, під час проведення перевірки було зафіксовано, що перевіркою публікації в засобах масової інформації щодо можливих порушень природоохоронного законодавства при створенні водойми біля озера «Земснаряд» встановлено організатора земельних робіт, ним виявився громадянин ОСОБА_2 , який пояснив, що організував роботи з благоустрою існуючої пожежної водойми для забезпечення пожежної безпеки мешканців району та не знав про необхідність дозвільних документів органів місцевого самоврядування. На останнього складений протокол про адміністративне правопорушення за статтею 53 КУпАП.
З вищевикладеного випливає, що державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_1, встановивши порушення природоохоронного законодавства фізичною особою ОСОБА_2 , одночасно виніс припис відносно Чернігівського міського голови ОСОБА_3
При цьому, як вже зазначалося судом, відповідач наділений повноваженнями щодонадання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції.
Разом з тим, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_1 під час проведення перевірки не було встановлено порушення ні Чернігівською міською радою, ні Чернігівським міським головою ОСОБА_3 вимог природоохоронного законодавства. 
Також, суд також вважає за необхідне зазначити, що Законами України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про благоустрій населених пунктів», «Про місцеве самоврядування в Україні», Положенням про Державну екологічну інспекцію України, Положенням про Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області не передбачено повноважень ні Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, ні державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області в сфері архітектурно-будівельного контролю.
Колегія суддів приходить до висновку, що згідно статті 5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 № 197 затверджено Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, згідно пункту 1 якого Міністерство розвитку громад та територій України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну регіональну політику, державну політику у сфері розвитку місцевого самоврядування, територіальної організації влади та адміністративно-територіального устрою, державну житлову політику і політику у сфері благоустрою населених пунктів, державну політику у сфері житлово-комунального господарства, державну політику у сфері поводження з побутовими відходами, державну політику у сфері будівництва, містобудування, просторового планування територій та архітектури, державну політику у сфері технічного регулювання у будівництві, а також забезпечує формування державної політики у сфері архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у сфері контролю житлово-комунального господарства та у сфері забезпечення енергетичної ефективності будівель.
Натомість, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (пункт 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275). 
Одночасно, стаття 38 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлює, що контроль у сфері благоустрою населених пунктів спрямований на забезпечення дотримання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства, вимог цього Закону, Правил благоустрою території населеного пункту та інших нормативно-правових актів. 
Водночас, статті 39, 40, 41 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачають державний, самоврядний та громадський контроль у сфері благоустрою населених пунктів. 
Так, згідно вищенаведених статей Закону України «Про благоустрій населених пунктів`державний контроль за дотриманням законодавства у сфері благоустрою території населених пунктів здійснюється місцевими державними адміністраціями, самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, а громадський контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється громадськими інспекторами благоустрою населених пунктів згідно з положенням, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Таким чином, Державна екологічна інспекція України та її територіальні органи не належать до суб`єктів, уповноважених на здійснення контролю у сфері благоустрою населених пунктів.
Отже, викладені вище обставини свідчать про безпідставність та необґрунтованість припису державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_1 від 16.07.2020 № 65/12, а тому суд доходить висновку про необхідність визнання вказаного припису протиправним та його скасування.
Щодо стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Так, апелянт посилається на те, що позов подано Чернігівським міським головою ОСОБА_4 , а судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн. сплачено Виконавчим комітетом міської ради та стягнено за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь саме Виконавчого комітету міської ради Чернігівської області, а не позивача.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. ч. 1, 8 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування», виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.
Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування»
Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.
Сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою (у тому числі з метою забезпечення надання адміністративних послуг у строк, визначений законом) в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що до компетенції відповідного виконавчого комітету визначено ряд відповідних та підконтрольних міським головою функцій. 
На підставі вище зазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції у Чернігівській області на користь Виконавчого комітету Чернігівської міської ради сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 2102, 00 грн.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позов Чернігівського міського голови ОСОБА_3 необхідно задовольнити повністю.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень    та    у спосіб, що визначені    Конституцією    та    законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод    та    інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.        
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11,  237, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від    22 грудня 2020 року - без змін.  
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк 
                    
Судді:                                                                                          Н.П. Бужак,

                                                                                                    М.І. Кобаль