ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 р.	Справа № 440/4502/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2020, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 28.12.20 року по справі № 440/4502/20
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Полтавської обласної прокуратури ,         Офісу Генерального прокурора                 
          про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
19 серпня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Полтавської обласної прокуратури (далі – відповідач-1), Офісу Генерального прокурора (далі – відповідач-2), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. прокурора Полтавської області від 07.08.2020 №580к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Диканського району Полтавської області з 07.08.2020;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора та Прокуратуру Полтавської області видати наказ, яким звільнити ОСОБА_1 з посади прокурора Диканського району Полтавської області з 07.08.2020;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора та Прокуратуру Полтавської області здійснити виправлення відомостей про роботу та звільнення в трудовій книжці ОСОБА_1 , шляхом виправлення запису №22 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" шляхом приведення його в наступну редакцію "Звільнено з посади прокурора Диканського району Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 7 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру")".
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. прокурора Полтавської області від 07.08.2020 №580к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Диканського району Полтавської області з 07.08.2020.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора видати наказ, яким звільнити ОСОБА_1 з посади прокурора Диканського району Полтавської області з 07.08.2020.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідач-1, Полтавська обласна прокуратура, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі №440/4502/20 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач-1 зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права, зокрема ст. 41  Закону України «Про прокуратуру», оскільки особливості зайняття адміністративної посади, встановлені цим законом, передбачають припинення повноважень або звільнення з адміністративної посади лише у період перебування на такій адміністративній посаді. Після припинення повноважень у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративний посаді, прийняття додаткового рішення про звільнення з такої посади не передбачено Законом України «Про прокуратуру». Крім того, відповідач вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що припинення повноважень на адміністративний посаді за закінченням строку не є тотожним звільненню з цієї посади, оскільки Закон України «Про прокуратуру» встановлює єдиний статус для прокурора органів прокуратури України. Однак, при цьому Закон України «Про прокуратуру» окремо відрізняє прокурорів та їх повноваження на адміністративних посадах. Відповідач зазначає, що після припинення повноважень на адміністративній посаді, прокурор не може бути звільнений з цієї адміністративної посади, адже вважається, що він її не обіймає. Водночас, збереження статусу прокурора для такої особи не передбачає продовження її перебування на адміністративній посаді. Закріплений за такою особою статус прокурора передбачає загальні повноваження прокурора за виключенням адміністративних. Крім цього, відповідач вказує, що Закон України «Про прокуратуру» виділяє прокурорів, які окрім загальних повноважень мають адміністративні, при цьому обов`язковою умовою їх адміністративної компетенції є призначення на таку посаду. Перебування ОСОБА_1 на посаді прокурора Диканського району, тобто обіймання цієї посади позивачем, закінчилось разом із припиненням повноважень на ній 07.08.2019. Враховуючи зазначене, наказом в.о. прокурора Полтавської області від 07.08.2020 № 580к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора, а не адміністративної посади, що відповідає вимогам законодавства, зокрема Закону України «Про прокуратуру». Між тим, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що наказом прокурора Полтавської області від 21.07.2020 за № 533к ОСОБА_1 визначено тимчасово робоче місце в Диканському відділі Миргородської місцевої прокуратури.
Відповідач-2, Офіс Генерального прокурора, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі №440/4502/20 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач-2 зазначає, що Закон «Про Прокуратуру» розмежовує посади прокурорів та адміністративні посади, які обіймають прокурори, установлює особливості перебування на адміністративній посаді, у тому числі призначення та звільнення з адміністративної посади або припинення повноважень на ній. Порядок звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій посаді урегульовано ст.41 Закону № 1697-УІІ. Із аналізу вказаної статті вбачається, що нею передбачено два різні правові інститути:          звільнення з адміністративної посади (ч.І) та припинення повноважень на адміністративній посаді (ч.2). Відповідач зазначає, що  позивач не подав відповідної заяви про звільнення з адміністративної посади за власним бажанням, а отже до нього застосовано механізм, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 41 Закону № 1697-УІІ - припинення повноважень на адміністративній посаді у зв`язку з закінченням строку перебування на ній. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону № 1697-УІІ після припинення повноважень на адміністративній посаді прокурор залишається у статусі прокурора того органу прокуратури, у якому він був призначений на адміністративну посаду. У даному випадку після припинення повноважень  на  адміністративній посаді прокурора Диканського району Полтавської області ОСОБА_1 залишився у статусі прокурора цієї прокуратури. Крім того, відповідач посилається на правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд у справі № 813/4417/17. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не надав своєї згоди на призначення на одну із вакантних посад прокурора місцевої прокуратури, а тому у подальшому відповідно до вимог пункту 7 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII, відповідно до поданої ОСОБА_2 заяви його звільнено з посади прокурора прокуратури Диканського району Полтавської області за власним бажанням.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційних скарг відповідачів не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 2002 року працює в органах прокуратури, зокрема, з 27.01.2011 по 31.08.2011 позивач обіймав посаду прокурора Диканського району Полтавської області; з 31.08.2011 по 02.03.2012 позивач обіймав посаду прокурора Київського району м. Полтави Полтавської області; з 02.03.2012 по 07.08.2014 позивач обіймав посаду заступника прокурора Полтавської області; з 07.08.2014 по 23.10.2014 позивач обіймав посаду прокурора Диканського району Полтавської області.
16.10.2014 набув чинності Закон України "Про очищення влади", яким передбачені підстави та порядок проведення процедури люстрації щодо посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування.
Наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1469к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Диканського району Полтавської області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п.7-2 ст. 36 КЗпП України.
Не погоджуючись із наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1469к, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, за результатами розгляду якого рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 у справі №816/4583/14 адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора України, прокуратури Полтавської області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року №1469к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Диканського району Полтавської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Диканського району Полтавської області з 24 жовтня 2014 року. Стягнуто з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 15 травня 2020 року в сумі 2038728,84 (два мільйони тридцять вісім тисяч сімсот двадцять вісім гривень вісімдесят чотири копійки) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади". Вирішено допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення з 24 жовтня 2014 року ОСОБА_1 на посаді прокурора Диканського району Полтавської області та в частині стягнення з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 12524,82 (дванадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири гривні вісімдесят дві копійки).
Ухвалою суду від 18 травня 2020 року у вказаній справі виправлено описку в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року у справі №816/4583/14 шляхом: зазначення у абзаці чотирнадцятому сторінки дев`ятої мотивувальної частини рішення вірного зазначення частини статті 1 Закону України "Про очищення влади", а саме, замість "частина четверта статті 1 Закону України "Про очищення влади" зазначити "частина третя статті 1 Закону України "Про очищення влади"; викладення абзацу п`ятого резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Зобов`язати Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".
На виконання рішення суду від 15.05.2020 у справі № 816/4583/14, Генеральним Прокурором винесено наказ від 21.07.2020 № 183к, яким наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 1469к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Диканського району Полтавської області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Диканського району Полтавської області з 24.10.2014.
Генеральним прокурором винесено наказ від 21.07.2020 №184к, відповідно до якого постановлено вважати припиненими повноваження ОСОБА_1 на посаді прокурора Диканського району Полтавської області у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді (пункт 1 частини другої статті 41 Закону України Про прокуратуру) з 07.08.2019.
Прокуратурою Полтавської області 22, 28, 30 липня та 03 серпня 2020 року ОСОБА_1 сформовані повідомлення, якими йому запропоновано обійняти низку вакантних посад. Зокрема, в повідомленні Прокуратури Полтавської області від 21.07.2020 (підписане відповідачем 22.07.2020) запропоновану позивачу з метою його подальшого працевлаштування зайняти, крім інших, тимчасово вакантну посаду на умовах строкового трудового договору заступника прокурора Полтавської області під час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_3 по 04.03.2023. Отримавши вказане повідомлення, позивач 22.07.2020 у визначеному для цього місці письмово зазначив, що із призначенням на запропоновану тимчасово вакантну посаду на умовах строкового трудового договору заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 – згоден.
Після повідомлення Прокуратури Полтавської області від 21.07.2020 про перелік вакантних посад, з однією із яких погодився позивач, відповідач продовжив направлення позивачу інших повідомлень про інші вакантні посади, зокрема повідомлення від 28.07.2020, 30.07.2020, 03.08.2020.
В подальшому позивач направив до Офісу Генерального прокурора та Прокуратури Полтавської області заяву про призначення/звільнення від 27.07.2020, відповідно до якої прохав у максимально стислий строк - до 21.08.2020 вирішити питання про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника прокурора Полтавської області, у противному випадку звільнити його з посади прокурора Диканського району Полтавської області або прирівняної до неї. Остання отримана відповідачем 03 серпня 2020 року, що не заперечується сторонами.
03.08.2020 позивачем направлено до Офісу Генерального прокурора та Прокуратури Полтавської області заяву про звільнення, якою просив 07.08.2020, відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України, звільнити його з посади, яку він обіймав згідно наказу Генерального прокурора № 183к від 21.07.2020 та наказу Генерального прокурора № 184к від 21.07.2020.
Наказом в.о. прокурора Полтавської області від 07.08.2020 № 580к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури Диканського району Полтавської області з 07.08.2020 у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 7 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру").
Листом від 28 серпня 2020 року №07-834-20 Офіс Генерального прокурора повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення його заяви від 27.07.2020.
Вважаючи свої права порушеними таким наказом, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що  Прокуратура Полтавської області, при винесенні спірного наказу від 07 серпня 2020 року № 580к діяла не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, визначений законом.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтями 2, 5-1 Кодексу законів про працю України передбачено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.
Спеціальні норми права, пов`язані з проходженням публічної служби на посадах прокурорів, викладені у Законі України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі також Закон №1697), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Відповідно до ст. 4  Закону №1697, організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону №1697, Генеральний прокурор України призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом.
Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України. Усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора на наступний робочий день після їх підписання з додержанням вимог режиму таємності. Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня оприлюднення.
Згідно з ч. 3 статті 16 Закону № 1697-VII, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 41 Закону № 1697-VII встановлено, що звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2-10 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором з таких підстав: подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням; переведення на посаду до іншого органу прокуратури (крім адміністративної посади, передбаченої пунктами 1-3 частини третьої статті 39 цього Закону); неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади; наявність заборгованості із сплати аліментів на утримання дитини, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 11-15 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється керівником обласної прокуратури в окружних прокуратурах, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури, з підстав, передбачених абзацом першим частини першої цієї статті.
Звільнення з адміністративної посади, передбаченої пунктами 1-3 частини третьої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором, а з адміністративної посади, передбаченої пунктами 4 і 5 частини третьої статті 39 цього Закону, - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. Звільнення з таких адміністративних посад здійснюється виключно з підстав, передбачених частиною першою статті 51 цього Закону.
Частиною 2 ст. 41 Закону № 1697-VII встановлено, що повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються в разі: закінчення строку перебування на адміністративній посаді;  звільнення з посади прокурора або припинення повноважень на посаді прокурора.
Частинами 4 та 5 ст. 41 Закону № 1697-VII встановлено, що звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора.
Після звільнення прокурора з адміністративної посади або припинення його повноважень на цій посаді він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою. У таких випадках рішення про призначення на посаду приймається керівником відповідного органу прокуратури.
У разі відмови прокурора від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури або від переведення на посаду до іншого органу прокуратури у зазначений строк прокурор звільняється з посади прокурора.
До моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачених законодавством для прокурорів.
Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону №1697, прокурор звільняється з посади у разі:  неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я; порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону; набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про запобігання корупції"; неможливості переведення на іншу посаду або відсутності згоди на це у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього; припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави; подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням;неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді; ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Процедура звільнення прокурора у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, визначена статтею 60 Закону №1697: прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п`ятнадцяти днів; в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення;  прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від  17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.
З огляду на викладене, призначення особи на посаду прокурора і звільнення прокурора із займаної посади може відбуватися виключно з підстав та у порядку, передбаченому Законом № 1697-VIІ, проте зважаючи на відсутність врегулювання вказаним Законом питання звільнення прокурорів у зв`язку з припиненням повноважень, суд першої інстанції правомірно застосував норми Кодексу законів про працю України.
Відповідно до частини першої  статті 38 Кодексу законів про працю України. працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до Наказу Генерального прокурора №184К від 21.07.2020 у позивача припинено повноваження на адміністративній посаді прокурора Диканського району з 07.08.2019, у зв`язку з закінченням строку перебування на адміністративній посаді (пункт 1 частини другої статті 41 Закону № 1697), однак він залишається в штаті на такій посаді.
Позивач звернувся з заявою від 03.08.2020 року, в якій просив звільнити його з 07.08.2020 виключно відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП з посади, яку він обіймає згідно Наказу Генерального прокурора №183К від 21.07.2020 та Наказу Генерального прокурора №184К від 21.07.2020 (а.с. 60-61, т.1).
Наказом в.о. прокурора Полтавської області від 07.08.2020 № 580к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури Диканського району Полтавської області з 07.08.2020 у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 7 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру") (а.с. 174, т.1).
Колегія суддів зазначає, що за вказаними підставами Полтавською обласною прокуратурою було звільнено позивача з посади «прокурора прокуратури Диканського району Полтавської області», у той час, коли згідно Наказу Генерального прокурора №183К від 21.07.2020 позивача було поновлено на посаді «прокурора Диканського району Полтавської області». 
В своїй апеляційній скарзі відповідач-1 зазначає, що прокурор, повноваження якого на адміністративній посаді припинились, не може продовжувати обіймати адміністративну посаду до прийняття рішення відповідно до частини 5 статті 41 Закону України «Про прокуратуру», та є звільненим з займаної адміністративної посади в силу Закону, у зв`язку із припиненням його повноважень. При цьому, така особа залишається прокурором з відповідним статусом.
Колегія суддів зазначає, що положеннями статті 41 Закону України «Про прокуратуру» не передбачене автоматичне переведення прокурора на іншу посаду після припинення повноважень на адміністративній посаді, а для передбаченого законом збереження повноважень прокурора необхідно займати посаду прокурора. 
Тобто, до прийняття рішення про призначення, переведення чи звільнення прокурора з адміністративної посади, повноваження на якій у нього припинились, в порядку частини 5 статті 41 Закону України «Про прокуратуру», прокурор продовжує перебувати на відповідній адміністративній посаді за відсутності повноважень, пов`язаних з адміністративними функціями на цій посаді.
Вказані висновки спростовують доводи апеляційної скарги відповідача-1, що якщо прокурора не було призначено або переведено на вакантну посаду законодавець передбачає, що особа звільняється саме з посади прокурора, а не з адміністративної посади, яку він обіймав до цього.
Однак, для застосування відповідачем-1 змісту абзацу другого частини 5 ст. 41 Закону № 1697 щодо звільнення працівника з посади: "прокурора прокуратури ", потрібно щоб настали обов`язкові умови, а саме: "відмови прокурора від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури або від переведення на посаду до іншого органу прокуратури у місячний строк". 
Матеріали справи не містять доказів щодо відмови прокурора від призначення на вакантні посади. Окрім того, місячний строк надання таких пропозицій не закінчився.
Між тим, слід зазначити, що ч. 1 статті 15 Закону України «Про прокуратуру» визначено перелік посад, які є посадами прокурора. Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про прокуратуру», прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі. До набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ від 14.10.2014, правовідносини щодо визначення змісту поняття «прокурор» регулювались Законом України «Про прокуратуру» 1789-ХІІ від 05.11.1991, відповідно до статті 56 якого, під поняттям «прокурор» слід розуміти, крім іншого, прокурора району.
Тобто, займана посада не впливає на наявність статусу прокурора, а керівник окружної прокуратури (керівник місцевої прокуратури, прокурор районної прокуратури) має статус прокурора, тобто займає посаду прокурора.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що будь-якого переведення позивача на іншу посаду, у тому числі на посаду "прокурор прокуратури Диканського району" (якої навіть не існувало в цей час в штаті) в період з поновлення на посаді прокурора Диканського району і до моменту винесення оспорюваного наказу про звільнення, відповідного наказу про таке переведення позивача на іншу посаду ні Генеральним прокурором, ні прокурором Полтавської області - не приймалося.
Таким чином, до закінчення одного місяця після поновлення та у випадку не погодження позивача протягом цього часу на призначення на вакантну посаду, позивача можна було звільняти лише з посади, на якій він був поновлений і знаходився до моменту подання ним заяви про звільнення із займаної посади за власним бажанням та винесення відповідного наказу про звільнення.
Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача-1, що судом першої інстанції не надано оцінки, що наказом прокурора Полтавської області від 21.07.2020 за № 533к ОСОБА_1 надано тимчасово робоче місце в Диканському відділі Миргородської місцевої прокуратури, то колегія суддів зазначає, що вказаний наказ не містить інформації про переведення чи призначення позивача на іншу посаду, а лише засвідчує виконання відповідачем-1 обов`язку, передбаченого статтею 29 КЗпП України.
Доводи відповідача-2 в своїй апеляційній скарзі, що оскільки позивач не подав заяву про звільнення з адміністративної посади за власним бажанням, до нього застосовано механізм припинення повноважень на адміністративній посаді прокурора Диканського району Полтавської області, а отже, його не може бути звільнено з цієї посади, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Генеральним прокурором винесено наказ від 21.07.2020 № 183к, яким наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 1469к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Диканського району Полтавської області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Диканського району Полтавської області з 24.10.2014. Одночасно з цим наказом, Генеральним прокурором винесено наказ від 21.07.2020 №184к, відповідно до якого постановлено вважати припиненими повноваження ОСОБА_1 на посаді прокурора Диканського району Полтавської області у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді (пункт 1 частини другої статті 41 Закону України Про прокуратуру) з 07.08.2019.
Таким чином, позивач, в період з 23.10.2014 і до поновлення на займаній посаді, не міг подати заяву про звільнення з посади прокурора Диканського району Полтавської області, оскільки не був працівником органів прокуратури, а отже не міг бути звільненим за власним бажанням з посади прокурора Диканського району Полтавської області.
Стосовно посилань відповідача-2 в своїй апеляційній скарзі на правову позицію, викладену Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від  27.08.2020 у справі №813/4417/17, то колегія суддів зазначає, що висновки, викладені у вказаному судовому рішенні, не стосуються предмету позову у цій справі. 
Крім того, ОСОБА_1 07.08.2014 було призначено на адміністративну посаду органів прокуратури районного/місцевого рівня, а саме на посаду прокурора Диканського району Полтавської області.
З поновленням на посаді прокурора Диканського району наказом Генерального прокурора, згідно абз. 3 п. 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №113-ІХ, за позивачем законодавчо визначено незмінність правового статусу прокурора Диканського району, до дня прийняття кадрового рішення - розпорядчого документу про звільнення з даної посади або переведення до будь-якого з новоутворених органів прокуратури.
Відповідно до п. 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX: до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.
За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури .
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо застосування в даних відносинах норм Закону України Про прокуратуру №1697-VII в редакції 01.01.2019 (до 19.09.2019).
Так, відповідно до ст. 41 Закону №1697 в редакції від 01.01.2019, звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктом 11 частини першої статті 39 цього Закону (керівника місцевої прокуратури), здійснюється Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України з підстав подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням.
Отже, оскільки посада прокурора району прирівнюється до посади керівника місцевої прокуратури, то звільнення позивача з посади прокурора Диканського району має здійснити Офіс Генерального прокурора.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідачів у справі.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Решта тверджень та посилань апелянтів колегією суддів не приймається до уваги, через їх необґрунтованість або непідтвердженість матеріалами справи.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги відповідачів залишити без задоволення, а рішення суду -  залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 по справі № 440/4502/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  29.04.2021 року