Дата документу 28.04.2021 Справа № 314/812/15-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 314/812/15                                       Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/762/21 Кофанов А.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.
                Полякова О.З.
За участю секретаря: Книш С.В.
       
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 
представника ОСОБА_1 - адвоката Вельможка Олега Олександровича на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року у справі за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
       У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 11 459,71 доларів США заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 806 грн. 05 коп. витрат на сплату судового збору.
У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
В заяві зазначає, що рішенням Вільняняського районного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з останнього заборгованість за кредитним договором у сумі 11 459,71 доларів США та судові витрати у розмірі 1 806,05 грн. 
Рішення суду набрало законної сили 20 червня 2015 року.
Зазначає, що у відповідності до вимог ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання по цій справі закінчився 29 червня 2016 року.
Вказує, що банк не мав можливості у строк до 29 червня 2016 року пред`явити виконавчий документ до виконання, оскільки лише 05 липня 2016 року одержав виконавчий лист по справі № 314/812/15-ц, про що є відмітка в матеріалах справи.
Акцентує, що на сьогоднішній день борг відповідачем не погашений.
Боржником самостійно рішення суду не виконується, а пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не дає можливості банку звернутися до органів державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду по вказаній справи.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання по рішенню Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року по справі № 314/812/15-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором та судові витрати.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 459,71 доларів США та судові витрати: а саме: судовий збір 1 806,05 грн., встановивши цей строк тривалістю в 4 (чотири) місяці з дня набрання цією ухвалою законної сили.
               У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Вельможко О.О. зазначає, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повній мірі досліджені обставини справи. Заявником не надано доказів, а судом не з`ясовано, з якої саме поважної причини було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Залишилось поза увагою суду, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив, а тому не враховано, що дійсна причина пропуску вказаного строку на є поважною, а тому не було підстав для задоволення заяви. Просить скасувати ухвалу суду та відмовити банку у задоволенні заяви.
На зазначену апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» - Мельникова Я.В. подала відзив у якому зазначає, що суд першої інстанції надав правильну оцінку наданим доказам та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
               Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
               Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
               Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що вказані заявником причини пропуску пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважними, оскільки даний факт стався за незалежних від позивача обставин.
               Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
               Відповідно до частини 1 статті 129 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.
               Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
               Складовою справедливого судового розгляду, згідно практики Європейського суду з прав людини, є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
               Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
               Згідно частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-Х1V від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
               Згідно з п.1 ч.2 ст.22 цього ж Закону строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
               Так, згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
               Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
               Згідно із пп. 17.4 п.17 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
               Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст.433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати причини пропуску цього строку та, залежно від характеру цих причин, зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
               Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 459,71 доларів США та судові витрати у розмірі 1 806 грн. 05 коп.
               Рішення суду набрало законної сили 29 червня 2015 року.
30 червня 2016 року Вільнянським районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист. 
               Відповідно до матеріалів справи, 05 липня 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сенітович Ю.С. отримала копію рішення суду виконавчий лист (а.с.36).
               20 грудня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 314/812/15-ц виданого 30.06.2016 року Вільнянським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 11 459,71 доларів США та судового збору 1 806,05 грн. 
               Рішення суду на теперішній час день боржником не виконано.
               Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
               Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
               Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною "права на суд" та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
               У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
               За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
               Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
               Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.
               У Законі України "Про виконавче провадження" поняття "виконавче провадження" розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції, заява №183571/91" (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін.
               Відповідно до ч.1 ст.433 Цивільного процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
               Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.
               Суд першої інстанції при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання врахував вищевказані обставини та вимоги діючого процесуального законодавства, та дійшов вірного висновку про поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
               Отже, поновлюючи пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності об`єктивних перешкод для звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою до суду у передбачений законом строк, до закінчення строку, встановленого для пред`явлення цих виконавчих документів до виконання.
               Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
               Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
               Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
               
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вельможка Олега Олександровича залишити без задоволення.
               Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року по цій справі залишити без змін
       Дата складання повної постанови 30 квітня 2021 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                О.З. Поляков