ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2021 року                                                                               Справа № 902/1111/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Тимошенко О.М. 

секретар судового засідання Кравчук О.В. 
за участю представників сторін:
позивача: адвокат Закуренко Т.М. 
відповідача: представник не з`явився  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Вінницької області, ухвалене 28.01.2021, повне рішення складено 05.02.2021, у справі № 902/1111/20 
за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м.Київ     
до фізичної особи-підприємця Пшеничнюка Євгена Валерійовича, м.Вінниця    
про стягнення 17831,15 грн   

В листопаді 2020 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Господарського суду Вінницької області із позовом до Фізичної особи-підприємця Пшеничнюка Євгена Валерійовича про стягнення 17 831,15 грн заборгованості, з якої: 1 000,00 грн - заборгованості за кредитом, 2 993,56 грн - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 10 341,48 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та 3 496,11 грн - заборгованості по комісії за користування кредитом.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов Договору банківського обслуговування № б/н від 04.06.2013, а саме несплата необхідних коштів для погашення заборгованості по кредиту, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість, на яку нараховано проценти, комісію та пеню /а.с. 1-3/.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 28.01.2021 у справі № 902/1111/20, у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Фізичної особи-підприємця Пшеничнюка Євгена Валерійовича про стягнення 17 831,15 грн - відмовлено.
Постановляючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, місцевий господарськи суд дійшов висновків про те, що позивачем належними засобами доказування не доведено підстав для нарахування заявленої до стягнення заборгованості по процентам, пені та комісії за користування кредитом, окрім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем зобов`язання по поверненню кредитних коштів в порядку визначеному приписами ч.2 ст. 530 ЦК України   /а.с. 77-79/.
Позивач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Вінницької області від 28.01.2021 у справі № 902/1111/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує:
-  свої зобов`язання Банк виконав, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 1   000,00 грн, що підтверджується довідкою та виписками (наявні в матеріалах справи). Натомість відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, що станом на 06.10.2020 складала 17 831,15 грн (розрахунок наявний в матеріалах справи);
- відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві про приєднання до вказаних Умов, чим засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах;
- з матеріалів справи вбачається наявна заборгованість у відповідача з повернення кредитних коштів (основне зобов`язання) в розмірі 17 831,15 грн, що підтверджується виписками про рух коштів, розрахунком заборгованості. Відповідач жодним чином не спростував викладені позивачем, з посиланням на докази, факти існування між сторонами фактичних відносин щодо користування кредитними коштами;
- згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку;
- відсутність підпису уповноваженої особи відповідача на Умовах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в анкеті-заяві про приєднання до вказаних Умов, чим засвідчив те, шо він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Відповідач як позичальник не заперечував факт ознайомлення з Умовами;
- встановивши, шо банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог Банку щодо стягнення відсотків, суд першої інстанції знехтував принципами платності кредитного договору;
- суд відмовив у стягненні відсотків за користування кредитними коштами взагалі, чим порушив вимоги ст. 1048, 1054 ЦК України. Нарахування заборгованості за пенею є правомірним та відповідає умовам укладеного між Банком та відповідачем договору, а також нормам чинного законодавства України;
- відповідач своїми процесуальними правами не скористався, відзив на позовну заяву не подав, факт виконання своїх зобов`язань за договором не довів. Крім цього, відповідач не заперечував факту укладення кредитного договору, не заявляв вимог про визнання його недійсним або неукладеним, розмір наявної заборгованості перед позивачем не спростовував. Однак суд, прийнявши оскаржуване рішення, фактично поклав тягар доказування лише на позивача, чим порушив вказані норми процесуального права.
Таким чином, на думку скаржника, наявні усі правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суду від 28.01.2021 у справі № 902/1111/20, оскільки судом першої інстанції не враховані всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а також були порушені норми, як матеріального так і процесуального права /а.с. 90-98/.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Господарського суду Вінницької області від 28.01.2021 у справі                             № 902/1111/20, розгляд справи № 902/1111/20 призначено на 14.04.2021 об 11:00 год                                          /а.с. 131-132/.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 розгляд справи № 902/1111/20 призначено в режимі відеоконференції із Вінницьким міським судом Вінницької області, де братиме участь представник АТ КБ «ПриватБанк».
14.04.2021 судове засідання у справі № 902/1111/20 не відбулося у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Павлюк І.Ю. Учасники справи повідомлені про неможливість проведення судового засідання шляхом розміщення відповідної інформації на сторінці суду офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет.
Після усунення обставин, які унеможливлювали проведення судового засідання 14.04.2021, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2021   розгляд справи № 902/1111/20 призначено на   24.05.2021 об 10:30 год; забезпечення  проведення відеоконференції доручено Вінницькому міському суду Вінницької області, де братиме участь представник АТ КБ «ПриватБанк».
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 розгляд справи № 902/1111/20 призначено в режимі відеоконференції із Центральним апеляційним господарським судом, де братиме участь представник АТ КБ «ПриватБанк» за поданим до суду клопотанням (вх.№ 2219/21 від 21.05.2020).
В судовому засіданні 24.05.2021, представник АТ КБ «ПриватБанк» підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду від 28.01.2021 у справі № 902/1111/20 скасувати та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
ФОП Пшеничнюк Євген Валерійович явку повноважного представника в призначене судове засідання не забезпечив, поштове відправлення, направлене на адресу: 21000, м. Вінниця, вул. Максимовича, буд. 22. кв. 4, вказану в апеляційній скарзі та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернуто органом зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
Відповідно до ч.12  ст.270 ГПК України,  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що ухвалою суду від 20.04.2021 явка представників сторін в судове засідання 24.05.2021 обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача, оскільки його не явка не перешкоджає перегляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд 
ВСТАНОВИВ:

04.06.2013 фізична особа-підприємець Пшеничнюк Євген Валерійович підписав заяву на відкриття рахунку та заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг /а.с. 17/.
Згідно з вказаною Заявою фізична особа-підприємець Пшеничнюк Євген Валерійович приєднався до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Умови) Тарифів Банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування (надалі - Договір) та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.
Позивачем долучено до матеріалів справи довідку про розміри встановлених кредитних лімітів № Е0209VIV2O09B від 09.10.2020, згідно з якою відповідачу встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 , а саме: 05.06.2013 - 0,00 грн, 09.09.2013 - 1000,00 грн, 01.03.2014 - 1 000,00 грн, 02.03.2014 - 0,00 грн, 05.06.2014 - 0,00 грн /а.с. 28/.
АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що заборгованість ФОП Пшеничнюка Євгена Валерійовича за договором обслуговування кредитних лімітів  на поточному рахунку перед АТ КБ «Приватбанк» станом на 06.10.2020 становить 17   831,15 грн, з яких 1   000,00 грн заборгованості за кредитом, 2   993,56 грн заборгованості зі сплати відсотків, 3   496,11 грн заборгованості по комісії за користування кредитом та 10   341,48 грн пені, на підтвердження чого надає розрахунок заборгованості за Договором за період з 04.06.2013 по 06.10.2020, виписки по рахункам за період з 04.06.2013 по 06.10.2020 /а.с. 29-56/.
Відповідно до банківської виписки з 04.06.2013 по 06.10.2020 по рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 вихідний залишок (актив) складав 1000,00 грн, тоді як з банківської виписки за вказаний період по рахунку № НОМЕР_3 залишок (актив) складав 2993.56 грн (нарах. відсотків), по рахунку № НОМЕР_4 залишок (актив) складав 3496,11 грн (нарах. комісії), а по рахунку №   НОМЕР_5 відповідача залишок (актив) складав 10   341,48 грн (нарах. пені).
Крім того, АТ КБ «Приватбанк» надав акт-звірки № б/н  та без дати, у якому зазначено про його направлення на адресу ФОП Пшеничнюка Євгена Валерійовича та вказано, що заборгованість за кредитним Договором № б/н від 04.06.2013 станом на 06.10.2020 становить 17   831,15 грн, з яких 1   000,00 грн заборгованості за кредитом, 2   993,56 грн заборгованості зі сплати відсотків, 3   496,11 грн заборгованості по комісії за користування кредитом та 10   341,48 грн пені. Вказаний акт-звірки підписано лише представником АТ КБ «Приватбанк» /а.с. 9/.
Доказів направлення цього акту-звірки на адресу ФОП Пшеничнюка Євгена Валерійовича позивач суду не надав.
Посилаючись на зазначені вище обставини, АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом у цій справі та просило стягнути з ФОП Пшеничнюка Євгена Валерійовича 17  831,15 грн, з яких 1  000,00 грн заборгованості за кредитом, 2  993,56 грн заборгованості зі сплати відсотків та 3 496,11 грн заборгованості по комісії за користування кредитом, 10 341,48 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за Договором.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України,   правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626,   628 ЦК України,   договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1   ст.638 ЦК України   встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені   законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
За приписами   ст. 526 ЦК України, з якими кореспондуються положення   ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог     ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі   ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Звертаючись із позовом у справі, позивач на підтвердження своїх доводів в частині стягнення основної заборгованості та штрафних санкції, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які надав до суду, і які за його доводами були розміщеними на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємну частину спірного Договору /а.с. 18-27/.
За змістом   ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З заяви про відкриття поточного  рахунку вбачається, що Умови та Правила надання   банківських послуг розміщені на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк», всі клієнти повинні ознайомлюватись з відповідними змінами /а.с. 17/.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, останній має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Отже з огляду на зміст ст.634 ЦК України, Умов та Правил надання банківських послуг   можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом   ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до   ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України   визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України,  якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до   статті 625 цього Кодексу.
Таким   чином, у разі укладення кредитного договору плата за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договором (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом встановлено і не спростовано позивачем, що   в заяві відповідача про відкриття поточного рахунку, процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена та не вказано термін повернення кредиту.
Крім того, у вищезгаданій заяві відсутні умови встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та їх визначеного розміру.
Разом з тим, колегія суддів відзначає, що матеріали справи не містять належного підтвердження, що саме до поданої позивачем редакції «Умов та Правил надання банківських послуг» приєднався відповідач та погодився на умови, які вони містять. При цьому, роздруківка із сайту позивача не приймається судом у якості належного доказу, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити, і вносила відповідні зміни в Умови.
В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про погодження сторонами в письмовій формі ціни договору, яка встановлена у вигляді   сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності (штрафу, пені).
Наданий   позивачем Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника про відкриття     поточного   рахунку.
Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який розміщені на сайті: https://privatbank.ua та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.06.2013 шляхом підписання заяви-анкети.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір комісії за користування кредитом, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Вищезазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.
За наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 2 993,56 грн, пені в розмірі 10 341,48 грн та комісії за користування кредитом в розмірі 3 496,11 грн правильно визнані господарським судом такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо суми основного боргу, судова колегія зазначає, що матеріалами справи підтверджено фактичне отримання відповідачем грошові кошти у розмірі 1  000,00 грн (довідка про розміри встановлених кредитних лімітів  № Е0209VIV2O09B від 09.10.2020 та виписка про рух коштів з рахунку відповідача), проте доказів повернення відповідачем кредитних коштів позивачу матеріали справи не містять.
Зі змісту заяви   про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 04.06.2013 не вбачається, що сторони при укладанні Договору погодили строк повернення кредитних коштів.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Разом з тим, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено про те, що позивачем не надано доказів направлення відповідачу в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України   вимоги про повернення наданих кредитних коштів.
За таких обставин, судова колегія доходить висновку про передчасність заявлених банком вимог про стягнення з відповідача 1 000,00 грн. заборгованості, оскільки строк виконання зобов`язання ще не настав.
Щодо поданого позивачем акта-звірки станом на 06.10.2020, підписаного лише представником  ПриватБанку та не направленого на адресу відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак це відбувається, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами  та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.   Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб,      які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання,   означає відсутність   у   акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості   (така правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17).
Отже, підписаний в односторонньому порядку представником позивача акт, який не був направлений його контрагенту, в будь-якому випадку  не є доказом, в розумінні   ст. 73 ГПК України, який підтверджує наявність вимог позивача щодо сплати заборгованості відповідачем за кредитним Договором б/н від 04.06.2013 у розмірі повернення кредитних коштів в сумі 1000,00  грн.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентами користування кредитом, комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за Договором.
Заперечення АТ КБ «Приватбанк», викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вищенаведених судових висновків, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення та відхиляються як необґрунтовані.
Відповідно до ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення Господарського суду Вінницької області від 28.01.2021 у справі № 902/1111/20 ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.
На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається на позивача.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд                   
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Вінницької області від 28.01.2021 у справі № 902/1111/20  - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Вінницької області від 28.01.2021 у справі № 902/1111/20  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Справу № 902/1111/20 повернути  Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "25" травня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Крейбух О.Г. 

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.  

Суддя                                                                                              Тимошенко О.М.