ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року	Львів	Справа № 500/2285/20 пров. № А/857/3628/21	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Запотічного І.І.
при секретарі судового засідання:                Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 року (ухвала прийнята о 11:28 у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Осташа А.В., повний текст ухвали складено 11.01.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити дії,-
                                                  ВСТАНОВИЛА:

25 серпня 2020 позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до Міністерства оборони України про визнання незаконним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, викладене в п.64 протоколу №74 від 07.06.2019 року про відмову позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги   та зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу внаслідок часткової втрати працездатності через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, в порядку та розмірах встановлених п.7 ч.2 ст.16, ч.2 ст.16-2 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити дії – залишено без розгляду.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права та є незаконною, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою справу направити на продовження розгляду.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначив, зокрема те, що позивача з 10.10.2019 року по 05.01.2020 року на території України не було. По приїзду в Україну до ОСОБА_2 він не приїжджав, бо знаходився на санаторному лікуванні та реабілітації з приводу загострення захворювання, яке одержав під час захисту Батьківщини. Вважає що строк пропущений з поважних причин. Просив поновити строк на звернення до суду.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоволити з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що з червня 2019 року до 10 жовтня 2019 року позивач знаходився на санаторному лікуванні та реабілітації з приводу загострення захворювання, а саме: «Хронічний часто рецидивуючий важко податливий лікуванню поширений псоріаз волосистої частини голови, тулуба, верхніх і нижніх кінцівок, стаціонарна стадія. Змішана форма», яке я одержав під час захисту Батьківщини.
Разом з тим, ОСОБА_1 з 10.10.2019 року по 05.01.2020 року на території України не було.
Також, колегіє суддів звертає увагу, що по приїзду в Україну до ОСОБА_2 позивач не приїжджав, бо знаходився на санаторному лікуванні та реабілітації з приводу загострення зазначеного захворювання, яке одержав під час захисту Батьківщини.
Як зазначив позивач, до ОСОБА_2 він приїхав на Великодні свята у квітні 2020 року і аж тоді довідався про відмову у виплаті йому одноразової грошової допомоги за часткову втрату працездатності під час захисту Батьківщини.
10 червня 2020 позивач з метою доступу до правосуддя уклав із адвокатом угоду який допоміг скласти позовну заяву, яку ОСОБА_1 подав до суду.
09 вересня 2020 року позивач звернувся де Тернопільського окружного адміністративного суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Проте, суд першої інстанції залишив позовну заяву без розгляду.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».
Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що “у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення”.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що “стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права”.
Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Постановивши ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції  фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.5 КАС України.
Разом з тим, українським законодавством встановлено спеціальний порядок поновлення процесуальних строків, зокрема шляхом подачі відповідної заяви про поновлення строку для звернення до адміністративного суду. 
Враховуючи це, апелянт власне при подачі позовної заяви, з метою реалізації конституційного права на оскарження в суді рішень органів державної влади та захисту своїх порушених прав, було подано відповідну заяву із зазначенням причин поважності пропущеного строку.
У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Відповідно до ст.320 КАС України підставами  для  скасування  ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і  направлення  справи  для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити. 
Скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 року у справі №500/2285/20, яка перешкоджає подальшому провадженню по справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 07.04.2021