УХВАЛА

17 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 200/4645/20-а
адміністративне провадження № К/9901/15296/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі №200/4645/20-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
у с т а н о в и в :
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29 січня 2020 року №0001803306 форми «Р», яким донараховано суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 44833,75 грн, від 29 січня 2020 року №0001813306, яким зменшено від`ємне значення податку на додану вартість на суму 8955,00 грн, та від 29 січня 2020 року №0001793306 форми «ПС» , яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що податковим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з  06 липня 2018 року по 30 червня 2019 року, за результатами якої складено акт від             20 грудня 2019 року. На підставі висновків вказаного акту податковим органом                   29 січня 2019 були прийняті податкові повідомлення-рішення року №0001803306, №0001813306№ 0001793306.
Позивачка не погоджується з обставинами та висновками, викладеними в акті та з прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями, з огляду на наступне.
По-перше, направлений відповідачем запит про надання інформації та її документального підтвердження не відповідає вимогам пп. 20.1.14 п. 20.1 ст. 20,                  п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України (далі - ПК України), оскільки в запиті не зазначено факти недостовірності, які були виявлені, не вказано які порушення були встановлені у контрагентів позивачки. Крім того, не зважаючи на відповідь на вищевказаний запит, контролюючий орган прийняв наказ про призначення перевірки, який на думку позивачки є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.
По-друге, у період з 06 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування. Податкова декларація про майновий стан за 2018 рік подана в терміни, встановлені положеннями ПК України, а з                        01 жовтня 2018 року ФОП ОСОБА_1 перейшла на спрощену систему оподаткування. Однак, рішенням від 29 січня 2020 року №0001793306 податковий орган застосував штрафні санкції у розмірі 170,00 грн за не надання податкової декларації про майновий стан за 3 квартал 2018 року. Позивачка вважає посилання податкового органу на пп. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 ПК України у спірному рішенні протиправними, оскільки дана норма застосовується лише у разі переходу із спрощеної системи оподаткування на загальну, а не навпаки.
По-третє, відповідно до висновків акту документальної позапланової виїзної перевірки від 20 грудня 2019 року, контролюючим органом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Агротек» за період вересень-жовтень 2018 року завищено суму податкового кредиту, а також не підтверджено реальність придбання ТМЦ у зазначеного контрагента. Позивачка не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки на підтвердження реальності господарської операції за договором поставки №14431 від 11 жовтня 2018 року та відповідно правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість, до перевірки були надані всі необхідні документи.
Враховуючи наведене, висновки в акті перевірки є необґрунтованими, отже податкові повідомлення-рішення, прийняті за результатами висновків такого акту підлягають скасуванню.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від  23 березня 2021 року, позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення форми «Р» №0001803306 про грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 44833,75 грн, з яких 35867,00 грн основного платежу та 8966,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення форми «В4» №0001813306 від 29 січня 2020 року, яким зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість на суму 8955 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою. 
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
З огляду на обставини, встановлені судовими рішеннями, предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення контролюючого органу, на підставі якого може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (53958,75 грн < 210200,00 грн).  
Отже, ця адміністративна справа підпадає під критерій, встановлений пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення справи незначної складності.  
Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності.
Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и в :          
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі №200/4645/20-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                             І. В. Дашутін
Судді                                                                                                                  О. О. Шишов
                                                                                                                          М. М. Яковенко