Постанова 
Іменем  України                                          
 
16 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 2602/2827/12
провадження № 61-5888 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2013 року у складі судді Каліушка Ф. А. 
та постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Мельника Я. С., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2012 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 
про розірвання шлюбу.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 20 вересня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Із травня 2012 року сімейні відносини між ними припинено, оскільки вони не зійшлися характерами та поглядами на життя, що унеможливило їхнє спільне проживання. 
Вказував, що дітей у шлюбі не мають, спільного майна не набули, майнові претензії до ОСОБА_2 у нього відсутні, на примирення не згоден. 
 
З урахуванням наведеного,  ОСОБА_1 просив суд розірвати шлюб 
з  ОСОБА_2 , укладений 20 вересня 2011року.
 
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій 
 
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 
2013 року позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 
та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 вересня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1352, розірвано. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що сімейні відносини між подружжям не склалися, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Спір про поділ майна відсутній.
Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, ухвалив заочне рішення відповідно до вимог частини четвертої статті 169,               статей 224-226 ЦПК України 2004 року, оскільки ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена, клопотань не подала. При цьому позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. 
 
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою 
про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва 
від 14 лютого 2013 року.
 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за вищевказаною заявою 
ОСОБА_2 , оскільки вона звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення після смерті позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
а нормами процесуального закону не визначено, яке рішення суд повинен прийняти за такою заявою. 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва 
від 05 жовтня 2020 року задоволено, вказану ухвалу скасовано, справу направлено для продовження розгляду.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2013 року.
Заяву ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.
 
Судове рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про дату і місце судового засідання, в якому ухвалено заочне рішення, повістки надсилалися за зареєстрованим місцем її проживання та повернулися до суду за закінченням встановленого строку зберігання.    
 
ОСОБА_2 оскаржила заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2013 року в загальному порядку.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2013 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що  ОСОБА_2 
не довела, що позов про розірвання шлюбу, підписаний та поданий представником по довіреності ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , суперечить волі та інтересам позивача, який з'явився в судове засідання 14 лютого 
2013 року, підтримав позов і подав заяву, в якій не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Факт того, що строни після розірвання шлюбу відпочивали разом, відвідували різні заходи й допомагали один одному 
не може бути достатньою підставою для скасування заочного рішення 
у справі.
Апеляційний суд відхилив посилання ОСОБА_2 про те, що вона 
не була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи у суді першої інстанції як підставу для скасування рішення суду, оскільки вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2021 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити провадження у даній справі.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник вказує те, 
що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а судом першої інстанції розглянуто справу без її участі, належним чином не повідомивши про дату, час і місце судового засідання (пункти 1, 4 частини другої статті 389 
ЦПК України).
 
Крім того, касаційна скарга подана на судові рішення у справі, яка в силу пункту 4 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною, проте касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу 
№ 2602/2827/12 із Дарницького районного суду міста Києва.
 
27 квітня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2021 року справу за позовом            ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу призначено 
до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 без її належного повідомлення про дату, час 
і місце розгляду справи, що є порушенням права останньої на справедливий суд. Апеляційний суд проігнорував вказані процесуальні порушення районного суду, хоча і звернув на них увагу. 
Вказує, що вона не отримувала копію ухвали про відкриття провадження 
у справі про розірвання шлюбу та копію позовної заяви разом із додатками. Направлені судом поштові конверти поверталися до суду без вручення останніх. У матеріалах справи відсутні докази направлення їй судової повістки про виклик до суду на засідання 14 лютого 2013 року, де явку сторін визнано обов'язковою, відсутній конверт та зворотне повідомлення про направлення такого повідомлення. Лист із копією оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції також не був вручений і повернутий із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Зазначає, що не знала про рішення суду про розірвання шлюбу і до 2020 року у щорічних деклараціях подавала інформацію про свого чоловіка. 
Посилається на відповідні норми ЦПК України 2004 року, судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у подібних справах 
і вказує, що повернення кореспонденції із відміткою «за закінченням терміну зберігання» не є доказом її належного повідомлення про розгляд справи, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню.
Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, що є підставою для закриття провадження у цій справі.
Крім того, спірні правовідносини впливають на її майнові права і обов`язки 
у частині прийняття та визнання права на спадщину (спільну сумісну власність подружжя), а також реалізацію інших прав, зокрема, права 
на соціальний захист.
 
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
20 вересня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис 
№ 1352, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
 
У жовтні 2012 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 
про розірвання шлюбу.
 
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 
2013 року позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 
та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 вересня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1352, розірвано.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер.
 
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою 
про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва 
від 14 лютого 2013 року.
 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2013 року.
Заяву ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2013 року залишено без змін.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                              
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають. 
 
Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
 
Частинами першою, другою статті 10 ЦПК України 2004 року (тут і далі, чинного на час вирішення справи) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
 
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь 
у справі (частина перша статті 11 ЦПК України 2004 року).
 
Аналогічну по суті норму викладено у частині першій статті 13 ЦПК України.
 
За змістом частини першої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях.
 
Статтями 74-76 ЦПК України 2004 року встановлено порядок повідомлення учасників процесу про час і місце розгляду справи. Про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи може свідчити розписка про одержання судової повістки.
 
Положеннями статей 158, 169 ЦПК України 2004 року передбачено, 
що належне повідомлення судом осіб, які беруть участь у справі, про їх розгляд у судовому засіданні є обов'язковим. Неявка в судове засідання сторін, про яких нема відомостей, що їх вручені судові повістки, перешкоджає розгляду справи.
 
Відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України 2004 року у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 
 
У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних 
у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 224 ЦПК України 2004 року).
 
Звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду,              ОСОБА_2 вказувала, що її не було повідомлено належним чином про розгляд справи у суді.
 
Так, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення               ОСОБА_2 про судове засідання 14 лютого 2013 року (а. с. 21, т. 1),
де явку сторін було визнано обов'язковою (а. с. 19, т. 1).
 
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
 
Неповідомлення судом учасників процесу про дату судового засідання                 є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Інші судові повістки (кореспонденція), які надсилалися судом першої інстанції відповідачу засобами поштового зв`язку (а. с. 11, 15, 30, т. 1), поверталися із вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 17, 18, 31 т. 1 ), що не є належним інформуванням відповідача про час і місце розгляду справи. Крім того, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження №14-507цс18). 
Ця правова позиція у судовій практиці є незмінною. 
 
Таким чином, обґрунтованими є доводи касаційної скарги про те,
що суд першої інстанції, розглянувши справу без участі ОСОБА_2 , порушив право останньої на справедливий суд, на що суд апеляційної інстанції уваги не звернув, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню.
 
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: 
від 17 лютого 2020 року у справі № 2/2218/2378/11-ц (провадження 
№ 61-10618св18); від 03 лютого 2021 року у справі № 243/5923/15-ц (провадження № 61-9840св20).
 
Право на шлюб є одним із видів особистих немайнових прав фізичної особи (стаття 23 СК України, стаття 270 ЦК України).
 
Пунктом 1 частини першої статті 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані 
з особою, зокрема особисті немайнові права.
 
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
 
Аналогічні положення закріплено у пункті 6 частини першої статті 205 
ЦПК України 2004 року.
 
Частиною першою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню 
в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження 
у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині 
з підстав, передбаченими статтями 255 та 257 цього Кодексу.
 
З урахуванням того, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, провадження у даній справі підлягає закриттю (пункт 7 частини першої статті 255, частина перша статті 377 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених 
статтями 255 та 257 цього Кодексу.
 
Оскільки апеляційний суд не відреагував на вказані порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і правовідносини, з приводу яких виник спір у цій справі, не допускають правонаступництва, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі слід закрити. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 414, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
 
Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 
2013 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 
2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу закрити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                      її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
Б. І. Гулько 
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець