ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа № 908/2828/19 (334/1939/16-ц) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Банаська О. О. - головуючого, Васьковського О. В., Погребняка В. Я. 
за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

представники сторін не з`явилися

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.11.2020
у складі колегії суддів: Коваль Л. А. (головуючої), Кузнецова В. О., Чередка А. Є.
та рішення Господарського суду Запорізької області від 02.07.2020
у складі судді Сушко Л. М.

у справі № 908/2828/19 (334/1939/16-ц)
за позовом ОСОБА_1 
до Приватного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор"
про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди
у справі за заявою Приватного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор"
про визнання банкрутом
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. У провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа            № 908/2828/19 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" (далі також - ПрАТ "Запоріжтрансформатор").
2.  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до                 ПрАТ "Запоріжтрансформатор", в якій просить визнати накази                                     ПрАТ "Запоріжтрансформатор" № 943 від 11.12.2015 та № 26 від 11.03.2016 незаконними та такими, що підлягають скасуванню; поновити його на роботі у ПрАТ "Запоріжтрансформатор" на посаді, яку займав на момент звільнення, з 12.03.2016; стягнути з ПрАТ "Запоріжтрансформатор" на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток на час вимушеного прогулу за період з 12.03.2016 до моменту набрання законної сили рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі; стягнути з ПрАТ "Запоріжтрансформатор" на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням у розмірі 10 000,00 грн.
3. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він працював на посаді старшого інженера-технолога технологічного відділу підготовки виробництва ПрАТ "Запоріжтрансформатор" починаючи з 08.09.1987 (за виключенням двох років служби в армії з 1988 по 1990 рік). Його звільнили 30.12.2014 у зв`язку зі скороченням штату, однак за рішенням суду від 16.10.2015 у справі № 334/290/15-ц позивача було поновлено на роботі, а наказ № 416 від 30.12.14 про його звільнення визнаний незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Відповідач скасував наказ № 416 від 30.12.14 та визнав запис у трудовій книжці про звільнення позивача недійсним.
4. Надалі позивача було звільнено із займаної посади 11.03.2016 згідно з наказом № 26 від 11.03.2016 за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку зі скороченням штату. 
5. В обґрунтування вимог позивач посилається на статті 40, 42, 43, 49^2, 235, 237^1 КЗпП України, стверджує про незаконність наказу про його звільнення через недотримання стосовно нього порядку звільнення у зв`язку зі скороченням штату та гарантій працівників при звільненні з цієї підстави, передбачених вказаними нормами
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
6. ОСОБА_1 з 08.09.1987 працював у ПрАТ "Запоріжтрансформатор". 
7. Наказом від 30.07.2014 № 565 позивача переведено на посаду старшого інженера-технолога технологічного відділу підготовки виробництва (далі також - ТВПВ). 
8. Наказом від 30.12.2014 № 416 позивача було звільнено із займаної посади старшого інженера-технолога технологічного відділу підготовки виробництва (ТВПВ), у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
9. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2015 позивача поновлено на посаді старшого інженера-технолога ТВПВ в                                           ПрАТ "Запоріжтрансформатор", визнано незаконними накази № 565 від 30.07.2014 про переведення на іншу роботу та № 416 від 30.12.2014 про звільнення позивача.
10. 23.11.2015 позивача наказом ПрАТ "Запоріжтрансформатор" № 292лс поновлено на роботі на посаді старшого інженера-технолога технологічного відділу підготовки виробництва з огляду на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2015 у справі № 334/290/15-ц.
11. Фактично позивач приступив до роботи 11.12.2015, після ознайомлення із вказаним вище наказом та проходження медичного огляду і отримання відповідного висновку.
12. Рішення про скорочення штатної одиниці в бюро трансформаторного виробництва технологічного відділу підготовки виробництва, а саме посади старшого інженера-технолога, оформлено наказом                                                       ПрАТ "Запоріжтрансформатор" від 11.12.2015 № 943 "Про скорочення штату працівників".
13. Скорочення вказаної штатної одиниці проведено у зв`язку з ліквідацією технологічного відділу підготовки виробництва згідно наказу                                     ПрАТ "Запоріжтрансформатор" від 30.11.2015 № 909 "Про удосконалення організаційної структури управління технологічних служб підприємства". 
14. Так, згідно з пунктом 10 наказу ПрАТ "Запоріжтрансформатор" від 30.11.2015 № 909, у зв`язку зі створенням технологічного відділу трансформаторного виробництва та технологічного відділу апаратного та спеціалізованого виробництва ліквідується як самостійний структурний підрозділ технологічний відділ підготовки виробництва у складі 36 одиниць.
15. На сумісному засіданні представників підприємства та профспілки від 11.12.2015 було вирішено питання про надання згоди на скорочення штатної одиниці старшого інженера-технолога в бюро трансформаторного виробництва технологічного відділу підготовки виробництва.
16. Відповідно до протоколу № 8 від 26.02.2016 засідання первинної профспілкової організації комітетом було вирішено дати згоду на звільнення старшого інженера-технолога ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
17. Розпорядженням № 755 від 11.12.2015 ОСОБА_1 було попереджено про скорочення посади старшого інженера-технолога ТВПВ.
18. Відповідно до пункту 2.2 наказу ПрАТ "Запоріжтрансформатор" "Про порядок приймання та переміщення персоналу підприємства" № 243 від 12.07.2002 визначається, що у разі звільнення працівника, професія або посада, яку займав працівник, ліквідується. Наказ про звільнення працівника є підставою для скасування посади в штатному розкладі. 
19. Доказів прийняття на вказані посади інших працівників матеріали справи не містять.
20. Відповідно до штатного розкладу ПрАТ "Запоріжтрансформатор", що долучений до матеріалів справи, посаду, яка виключалася із штатного розпису, займала лише одна особа - позивач.
21. В подальшому, позивач був звільнений із займаної посади за пунктом                       1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. 
22. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2017 позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано незаконними накази № 943 від 11.12.2015 та № 26 від 11.03.2016 ПрАТ "Запоріжстрансформатор" та скасовано їх; поновлено ОСОБА_1 на роботі у ПрАТ "Запоріжтрансформатор" на посаді старшого інженера-технолога з 12.03.2016; стягнуто з                                                      ПрАТ "Запоріжтрансформатор" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2016 по 31.03.2017 у сумі 67 877,04 грн, які повинні бути виплачені на підприємстві з відрахуванням податку з доходу фізичних осіб та військового збору; стягнуто з                                             ПрАТ "Запоріжтрансформатор" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.
23. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23.11.2017 у цій справі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2017 змінено в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 67 877,94 грн. на 60 107,12 грн; в решті рішення залишено без змін.
24. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2018 рішення апеляційного суду Запорізької області від 23.11.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
25. Постановою Запорізького апеляційного суду від 30.10.2018 у цій справі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2017 скасовано та ухвалено нове судове рішення наступного змісту - у задоволенні позову              ОСОБА_1 до ПрАТ "Запоріжтрансформатор" про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовлено.
26. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі № 334/1939/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2017 та постанову Запорізького апеляційного суду від 30.10.2018 скасовано, матеріали справи № 334/1939/16-ц за позовом                    ОСОБА_1 до ПрАТ "Запоріжтрансформатор" про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди передано до Господарського суду Запорізької області, на розгляді якого перебуває справа № 908/2828/19 про банкрутство ПрАТ "Запоріжтрансформатор".
Короткий зміст судових рішень попередніх інстанцій
27. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.07.2020 у цій справі, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до                                                            ПрАТ "Запоріжтрансформатор" в частині визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі відмовлено; в частині позовних вимог                      ОСОБА_1 до ПрАТ "Запоріжтрансформатор" про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди провадження у справі закрито.
28. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що роботодавцем при звільненні ОСОБА_1 дотримано вимоги трудового законодавства, підстави для поновлення його на роботі відсутні. Позовні вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
29. Закриваючи провадження у справі щодо стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2016 по 31.03.2017 та моральної шкоди суд виходив з тих обставин, що сторонами повідомлено у судових засіданнях про те, що сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2016 по 31.03.2017 у розмірі 60 107,12 грн, що була стягнута рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23.11.2018, виплачена відповідачем повністю, моральна шкода виплачена у розмірі 5 000,00 грн, що також підтверджується платіжними документами.
30. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.11.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.07.2020 у справі № 908/2828/19 залишено без змін.
31. Апеляційний суд повністю погодився з висновками суду першої інстанції, вказавши, що роботодавцем при звільненні ОСОБА_1 дотримано вимоги трудового законодавства щодо строків та порядку звільнення працівника у зв`язку зі скороченням штату, підстави для скасування наказів та поновлення його на роботі відсутні.
32. Зокрема, відхиляючи доводи ОСОБА_1 про те, що вивільнені у період з грудня 2015 по день його звільнення посади збірника трансформаторів та слюсаря контрольно-вимірювальних приборів та автоматики не були запропоновані позивачу, апеляційний суд послався на те, що пунктом 2.2 наказу ПрАТ "Запоріжтрансформатор" "Про порядок приймання та переміщення персоналу підприємства № 243 від 12.07.2002" передбачено, що у разі звільнення працівника, професія або посада, яку займав працівник, ліквідується, а наказ про звільнення працівника є підставою для скасування посади в штатному розкладі. При цьому, апеляційний суд звернув увагу, що доказів прийняття на вказані посади інших працівників матеріали справи не містять.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 
33. ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, якій просить постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.11.2020 та рішення Господарського суду Запорізької області від 02.07.2020 у справі № 908/2828/19 (334/1939/16-ц) в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі ОСОБА_1 , ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Щодо реалізації учасниками справи процесуальних прав
34. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
35. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК України).
36. За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. 
37. Ухвалою Верховного Суду від 05.03.2021 відкрито касаційне провадження у справі № за касаційною скаргою у справі № 908/2828/19 (334/1939/16-ц) за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.11.2020 та рішення Господарського суду Запорізької області від 02.07.2020, призначено її до розгляду на 01.04.2021 у відкритому судовому засіданні та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 17.03.2021.
38. Ця ухвала надіслана на адресу учасників справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення та оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
39. Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
40. У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
41. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитися з подіями процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).
42. Враховуючи наведене касаційний суд зауважує, що учасники справи мали достатньо часу для реалізації процесуальних прав, передбачених ГПК України, зокрема і права на подання відзиву на касаційну скаргу.
43. Станом на момент розгляду касаційної скарги позивач подав клопотання 24.03.2021 про розгляд справи за відсутності його представника. Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надійшло. Заяв (клопотань, пояснень) щодо неможливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав не надходило.
44. Участь представників сторін у призначеному на 01.04.2021 судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, до того ж представники учасників справи заяв про відкладення судового розгляду не подавали.
45. З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги приписи пункту 3 частини другої статті 202 ГПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності представників сторін.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
46. У касаційній скарзі, з урахуванням пояснень на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху, ОСОБА_1 стверджує про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права та в якості підстав касаційного оскарження зазначає пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України посилаючись в контексті цих підстав на таке:
1) судами попередніх інстанцій не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах:
- від 01.07.2015 у справі № 6-491цс15, від 10.09.2018 у справі № 487/6407/16-ц щодо того, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу работу;
- від 23.01.2018 у справі № 273/212/16-ц за яким у справах у яких оспорюється законність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю;
- від 06.05.2020 у справі № 487/2191/17 про те що у разі вивільнення працівника через зміни у організації виробництва і праці, за змістом статті 49^2 КЗпП України, йому має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота;
- від 18.09.2018 у справі № 800/538/17 щодо обов`язку власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника;
- від 22.09.2020 у справі № 760/7037/17-ц та Верховного суду України від 01.07.2015 у справі № 6-119ЦС15 при оцінці допущених відповідачем порушень при отриманні згоди професійної організації при звільненні працівника.
2) судами не надано об`єктивної оцінки факту відсутності посади позивача у штатному розписі і щодо цього питання відсутня правова позиція Верховного Суду.
47. Відзивів на касаційну скаргу не надійшло. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
48. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
49. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
50. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
51. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Оцінка аргументів учасників справи й висновків суду першої та апеляційної інстанцій
52. Предметом судового розгляду у цій справі є позов звільненого за пунктом             1 частини першої статті 40 КЗпП України працівника про визнання незаконними і скасування наказу про скорочення посади, яку займав позивач, та наказу про його звільнення у зв`язку зі скороченням штату та поновлення на роботі.
53. Суди попередніх інстанцій, розглядаючи ці вимоги, фактично обмежилися формальним з`ясуванням дотримання процедури звільнення, не перевіривши належним чином доводи позивача щодо порушення відповідачем встановлених законом гарантій прав працівників при звільненні, отже дійшли передчасних висновків з якими колегія суддів касаційної інстанції погодитися не може з огляду на таке.
54. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
55. Відповідно до статті 5^1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
56. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
57. Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
58. Відповідно до статті 49^2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
59. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49^2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
60. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
61. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49^2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Така правова позиція у трудових спорах є усталеною та неодноразово викладалася у постановах Верховного Суду, зокрема від 02.10.2019 у справі № 127/1778/18, від 04.03.2021 у справі № 753/11171/19, від 31.03.2021№ 554/3264/18.
62. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 686/17523/18, від 25.03.2021 у справі № 652/248/20, від 29.07.2020 у справі № 465/3862/16-ц).
63. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення суди попередніх інстанцій послалися на пояснення відповідача про те, що на дату повідомлення ОСОБА_1 про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату (11.12.2015) вакантні посади на підприємстві були відсутні, разом з тим, у період до звільнення позивачу пропонувалося: 14.01.2016 працевлаштуватися на посаду слюсаря з виготовлення вузлів та деталей санітарно-технічних систем; 15.02.2016 працевлаштуватися на посаду обрубника; 29.02.2016 - працевлаштуватися на посаду прикладного програміста 1 категорії, від яких позивач відмовився, що ним також підтверджено в позовній заяві.
64. Водночас, відхиляючи доводи ОСОБА_1 стосовно вивільнення інших посад у період з грудня 2015 по день звільнення позивача (збірника трансформаторів та слюсаря контрольно-вимірювальних приборів та автоматики, згідно з наданими позивачем витягами з книги реєстрації наказів про звільнення і переведення працівників), які не були йому запропоновані, апеляційний суд фактично обмежився лише викладенням заперечень відповідача, без надання їм всебічної і повної оцінки за результатами перевірки їх доказами.
65. До того ж, констатація судами попередніх інстанцій відсутності в матеріалах справи доказів прийняття інших працівників на вивільнені, проте не запропоновані ОСОБА_1 , посади, на думку колегії суддів касаційної інстанції неправомірно переклала тягар доказування таких обставин з роботодавця на позивача та достеменно не спростовує доводів скаржника про існування таких посад та невиконання відповідачем обов`язку запропонувати йому вивільнені у грудні 2015 та січні 2016 року посади, отже не відповідає наведеним вище нормам законодавства про працю та висновкам Верховного Суду щодо особливостей предмету і розподілу обов`язку доказування у трудових спорах.
66. Відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
67. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті 74, 77 ГПК України). 
68. Разом з цим, вирішуючи в межах справи про банкрутство спір стосовно звільнення працівника господарським судам належить враховувати висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні трудових спорів, зокрема у постановах від 23.01.2018 у справі № 273/212/16-ц, від 28.08.2019 у справі № 648/3825/16-ц, від 02.10.2019 у справі № 127/1778/18, від 25.11.2020 у справі № 589/16/19, від 13.01.2021 у праві № 242/3602/19 де вказано, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
69. Суди попередніх інстанцій наведеного вище не врахували та не надали повної, всебічної і мотивованої оцінки, як твердженню позивача про наявність на підприємстві вивільнених, проте не запропонованих йому, посад, так і посиланню відповідача на ліквідацію таких посад.
70. Водночас, зважаючи на встановлені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд позбавлений можливості з`ясувати і перевірити доказами взаємовиключні аргументи сторін стосовно наявності на підприємстві посад, в тому числі вивільнених у період з грудня 2015 по день звільнення позивача, які не були йому запропоновані в порушення приписів статті 49^2 КЗпП України (подібної позиції щодо неможливості перевірки судом касаційної інстанції заявлених вимог дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 та від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).
71. Зазначене вище згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України є достатньою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень касаційним судом та направлення справи на новий розгляд.
72. Водночас, колегія суддів касаційної інстанції відхиляє посилання скаржника на порушення у процедурі узгодження його звільнення з профспілковою організацією, як на самостійну підставу для скасування наказу про звільнення, позаяк за усталеним висновком щодо застосування статті 43 КЗпП України, викладеним зокрема у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 336/5828/16, при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП) суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення під час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.

Щодо суті касаційної скарги
73. Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанцій дійшов висновку, що касаційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
74. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
75. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
76. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).
77. За таких обставин відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в оскаржуваній частині з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
78. Під час нового розгляду справи, судам слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, прав і обов`язків сторін, надати мотивовану оцінку усім змістовним доводам позивача про незаконність оскаржуваних наказів, зокрема щодо фактичного існування на підприємстві інших незапропонованих йому вакантних посад (збірника трансформаторів та слюсаря контрольно-вимірювальних приборів та автоматики тощо), а також дослідити і перевірити доказами заперечення відповідача з урахуванням наведеної вище правової позиції стосовно покладення на роботодавця обов`язку довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
Щодо судових витрат
79. Частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
80. Оскільки в цьому випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.
На підставі наведеного та керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.11.2020 скасувати повністю. Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.07.2020 у справі № 908/2828/19 (334/1939/16-ц) скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі.
3. Справу № 908/2828/19 (334/1939/16-ц) за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі направити до Господарського суду Запорізької області на новий розгляд.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                О. О. Банасько
Судді                                                                                          О. В. Васьковський
                                                                                          В. Я. Погребняк