П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/10491/20	
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
за участю секретаря судового засідання – Тутової Л.С.
представника позивача – ТОВ «Агролідер ЛТД» - адвоката Якимів О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агролідер ЛТД» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про зменшення розміру від`ємного значення  суми податку на додану вартість, -
В С Т А Н О В И В:
           09.10.2020 року позивач - ТОВ «Агролідер ЛТД» звернувся до Одеського окружного адміністративного суду  з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 вересня 2020 року № 0021040506 про зменшення розміру від`ємного значення  суми податку на додану вартість  в сумі 280260 грн.
          В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що за наслідками документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2020 року, контролюючий орган протиправно виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Так, позивач вказував на бездоказовість висновків податкового органу щодо придбання позивачем товару у невстановлених осіб, оскільки такі висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях, в той час як у позивача наявні всі необхідні податкові та первинні бухгалтерські документи, що оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, та до яких  відсутні були зауваження при проведенні перевірки.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року, ухваленим у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, в повному обсязі задоволений адміністративний позов ТОВ «Агролідер ЛТД».
          Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням уточненої апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Порушенням норм  процесуального права на думку апелянта є те, що суд першої інстанції допустив неповне  з`ясування обставин, які мають значення для справи, оскільки з метою дослідження фактичного виконання господарських операцій не провів аналізу умов договорів позивача з контрагентами, а також не дослідив всі первинні бухгалтерські документи складені за результатом таких операцій.
Порушенням норм матеріального права апелянт вважає те, що суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував неправильно норми матеріального права, без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду по судових справах із спору з подібних правовідносин, а саме у постанові від 24.01.2020 р. по справі №826/9234/14; від 27.03.2020 р. по справі №826/5851/16; від 11.12.2018 р. по справі №813/3577/13-а; від 18.03.2020 р. по справі №826/8114/15; від 04.06.2020 р. по справі №826/115/17; від 10.04.2020 р. по справі №823/1389/16; від 24.03.2020 р. по справі №260/410/19; від 03.03.2020 р. по справі №140/2715/18; від 31.03.2020 р. по справі №804/16516/15; від 10.04.2020 р. по справі №816/4409/15; від 31.03.2020 р. по справі №824/434/15-а; від 21.02.2020 р. по справі №826/17443/15.
          У відзиві на апеляційну скаргу, товариство з обмеженою відповідальністю «Агролідер ЛТД» зазначило, що  в основу апеляційної скарги покладені висновки скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах з подібних правовідносин, але в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції  застосував  норми матеріального права саме із врахуванням висновків ВС, про що зазначено у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Доводи апелянта щодо фактичних обставин  відтворюють зміст акту перевірки та не спростовують  висновків суду першої інстанції. 
Представник апелянта у судове засідання не з`явився, про дату час та місце апеляційного розгляду справи апелянт повідомлений належним чином. 
18.05.2021 року від апелянта надійшло клопотання про перенесення апеляційного розгляду справи, яке обґрунтоване участю представника апелянта в іншому судовому засіданні в суді першої інстанції. Зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до доданої копії витягу з ЄДРЮОФОПГФ, інтереси апелянта має право представляти більше сорока осіб, окрім тієї особи, яка, відповідно до клопотання  приймає участь у судовому засіданні суду першої інстанції. 
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Агролідер ЛТД» зареєстроване 23.06.2016 року за №1 557 102 0000 002643 (а.с. 40-45).
Основним видом економічної діяльності позивача є «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур» (код КВЕД 01.11).
Відповідно до матеріалів справи, 22 листопада 2017 року між ТОВ «Агролідер ЛТД» (Покупець) та ТОВ «Стілагротрейд» (Постачальник) укладений договір поставки №22/11-17 (а.с. 46-48), за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар, а саме: не нові (такі, що були в використанні) металоконструкції навісу і пов`язані із ними товари, згідно зі Специфікацією, яка є невід`ємною частиною даного Договору, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар у відповідності з умовами даного договору (п. 1.1. договору).
Поставка Товару здійснюється Постачальником на умовах EXW - Об`єкт Постачальника (відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Іннкотермс-2000», з урахуванням умов даного Договору, в строки, визначені в даному Договорі (п. 2.1 договору).
Відповідно до Специфікації від 22.11.2017 року, яка є додатком №1 до договору поставки №22/11-17 від 22.11.20017 р., Продавець передав у власність Покупця наступний товар (а.с. 49): 
1. Металоконструкція навісу (б/в), у кількості 5400 м.кв.;
1.1. Ферми кроквяні 11,1 м. у кількості 185 шт.;
1.2 Підкроквяні балки - труба 146х10, у кількості 648 м.п.:
1.3 Бічні зв`язки колон і балок (короткі ферми), у кількості 96 шт.;
1.4 Комплекти вітрових зв`язків колон, у кількості 4 шт.;
1.5 Комплекти вітрових зв`язків колон, у кількості 76 шт.;
1.6 Профільна труба 160х120х6, у кількості 38 шт. 
Загальна вартість Товару склала 1681560 грн., в т.ч. ПДВ 280260,00 грн. (а.с. 49).
На підтвердження факту передачі-приймання товару відповідно до договору поставки від 22.11.2017 року №22/11-17, сторонами підписана видаткова накладна від 11.12.2017 року №С-0001112, на загальну суму 1681560,0 грн., в т.ч. ПДВ 280260,0 грн. (а.с. 51), а також Акт приймання-передачі товару від 11.12.2017 року, місце складання якого м. Харків, відповідно до якого  постачальник передав, а покупець прийняв товар  за адресою:  Вінницька область, Ямпільський район, с. Довжик, Агробаза (а.с. 50).
Факт проведення позивачем оплати за придбаний товар підтверджений платіжними дорученнями № 39 від 28.11.2017р. на суму 650000 грн. в т.ч.  ПДВ 20% - 108333,33 грн. (а.с. 71), № 76 від 06.12.2017 р. на суму 300000 грн., в т.ч.  ПДВ 20% - 50000 грн. (а.с. 72), № 472 від 07.12.2017р. на суму 350000 грн., в т.ч.  ПДВ 20% -58333,33 грн. (а.с. 73), № 92 від 12.12.2017р. на суму 100000 грн., в т.ч.  ПДВ 20% - 16666,67 грн. (а.с. 74), № 478 від 14.12.2017р. на суму 281560 грн., в т.ч.  ПДВ 20% - 46926,67 грн. (а.с. 75).
Фактичне отримання позивачем товару, придбаного відповідно до договору поставки №22/11-17, підтверджено  наданими позивачем:
- разовим договором – заявкою  на здійснення транспортного перевезення №161 від 01.12.2017 р. (а.с. 53), укладеним між позивачем (замовник) та ТзОВ «Інфоком+» (перевізник), відповідно до якого перевезення має бути здійснене автомобілем марки ДАФ, державний номерний знак  авто/напівпричепа НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , та ТТН № 184 від 02.12.2018 року, пункт навантаження – Агробаза, с. Довжик, Ямпільський район, Вінницька область,  пункт розвантаження – вул. Шевченка, с. Дослідне, Біляївський район Одеська область (а.с. 58-59), актом здачі-приймання  робіт (наданих послуг) № 6 від 02.12.2017 року (а.с. 97), платіжним дорученням №57 від 04.12.2017 року про оплату транспортних послуг (а.с. 69) відомості щодо  маршруту перевезення, транспортного засобу замовника, вантажовідправника та вантажоодержувача  відповідають умовам  договору  поставки та договору – заявкою на здійснення транспортного перевезення №161 від 01.12.2017 р.; 
- заявками на перевезення наданими позивачем до експедитора ТОВ «Ай Ем Лоджистікс» від 04.12.2017 р. № 000000016-1 (а.с.  56), від 04.12.2017 р. № 000000082-1 (а.с.  57), актами надання  послуг від 06.12.2017 р. № 1310 (а.с. 54) та № 1311 від 08.12.2017 року, ТТН №185 від 04.12.2017 р. (а.с.  60-61), № 186 від 07.12.2017 р., пункт навантаження – Агробаза, с. Довжик, Ямпільський район, Вінницька область, пункт розвантаження – вул. Шевченка, с. Дослідне, Біляївський район Одеська область (а.с. 64-65), платіжним дорученням №97 від 13.12.2017 року, № 473 від 07.12.2017 року про оплату транспортно-експедиційні послуги (а.с. 68, 70), відомості в яких щодо  маршруту перевезення, транспортного засобу замовника, вантажовідправника та вантажоодержувача  відповідають умовам  договору  поставки та заявками на здійснення транспортного перевезення 
- ТТН № 187 від 07.12.2017 року  щодо перевезення ФОП ОСОБА_1  товару – металоконструкцій  навісу (б/в) 22 т.,  замовник та вантажоодержувач – ТОВ «Агролідер ЛТД»,  вантажовідправник – ТОВ «Стілагротрейд», пункт навантаження – Агробаза, с. Довжик, Ямпільський район, Вінницька область,  пункт розвантаження – вул. Шевченка, с. Дослідне, Біляївський район Одеська область  (а.с. 62-63),  актом  здачі – приймання  виконаних робіт/наданих послуг  від 07.12.2017 року  щодо надання замовнику - ТОВ «Агролідер ЛТД» послуг з перевезення вантажу  перевізником - ФОП ОСОБА_1 ; платіжним дорученням № 75 від 06.12.2017 року про оплату послуг з перевезення вантажу (а.с.  67).
Також, відповідно до матеріалів справи, позивач, додатково надав до суду першої інстанції лист №105 від 08.10.2020 року, в якому повідомив, що станом на 08.10.2020 року  придбана у ТОВ «Стілагротрейд» металоконструкція є об`єктом незавершеного будівництва та фактично перебуває на території  виробничої бази позивача за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Дослідне, вул. Шевчена, 6 (а.с. 76), додавши при цьому оборотно-сальдову відомість по рахунку 1522 за січень 2017 р. - жовтень 2020 р. (а.с. 77) та  фото-фіксацію  металоконструкції навісу (а.с. 78-84).
Відповідно до матеріалів справи, ТОВ «Стілагротрейд», як постачальник товару за договором поставки від 22.11.2017 року №22/11-17, оформлені податкові накладні №28 від 28.12.2017 року, №29 від 06.12.2017 року, №30 від 07.12.2017 року, №31 від 11.12.2017 року, на загальну суму 1681560,00 гривень, в тому числі ПДВ 280260,00 гривень, які зареєстровані та включені до Єдиного реєстру податкових накладних (а.с. 91-96, 224-225).
Також, відповідно до матеріалів справи, відповідно до  наказів ГУ ДПС в Одеській області від 19.08.2020 р. № 3649, від 28.08.2020 № 3882 (а.с.  170, 171), направлень на перевірки № 1502/05-06 від 20.08.2020 р., №1503/05-06 від 20.08.2020 р. (а.с.  172, 173), на підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п. 78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України, посадовими особами ГУС в Одеській області була проведена документальна позапланова виїзну перевірка ТОВ «Агролідер ЛТД», щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2020 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 17.07.2020 року №9170788487 від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах.
За результатами перевірки складений акт від 10 вересня 2020 року №000130/15-32-05-06/405936 «Про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Агролідер ЛТД» (код ЄДРПОУ 40593613) з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах» (а.с. 12-39). 
Відповідно до висновків акту перевірки, в ході проведеної перевірки були встановлені порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, що призвело до завищення значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник рядка 19 Декларації за червень 2020 року) у розмірі 280260 грн., внаслідок чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду/або податку, що підлягає (підлягав) бюджетному відшкодуванню (рядок 21 Декларації за червень 2020 року) у сумі 280260 грн.
На підставі висновків акту перевірки від 10 вересня 2020 року №000130/15-32-05-06/405936, Головним управлінням ДПС в Одеській області 25 вересня 2020 року було прийнято податкове повідомлення-рішення №0021040506 про зменшення позивачу розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 280260 грн. (а.с. 11, 177).
В ході проведення перевірки, посадовими особами податкового органу, окрім  первинних бухгалтерських та податкових документів, наданих позивачем,  використана  Узагальнена податкова інформація  щодо  контрагента позивача - ТОВ «Стілагротрейд» від 12.08.2020 року №510/20-40-05-18-10/40237621 за звітній період декларування ПДВ – листопад 2017 року,  листопад 2018 року – січень 2019 року (а.с. 178-184).  Як зазначено у вступній  частині Узагальненої податкової інформації щодо ТОВ «Стілагротрейд», вона є результатом опрацювання інформації, зібраної  згідно із ст. 72 та 73 ПК України,  в тому числі, яка зберігається в інформаційних базах контролюючих органів. Узагальнена податкова інформація складена з причин неможливості проведення документальної  позапланової виїзної  перевірки у зв`язку ТОВ «Стілагротрейд» за місцезнаходженням, що підтверджується листом ОУ ГУ ДФС у Харківській області від 03.08.2020 року №3063/7/20-97-04-11-05.
Відповідно до відомостей які містяться в Узагальненій податковій інформації від 12.08.2020 року щодо  ТОВ «Стілагротрейд»:
- ТОВ «Стілагротрейд» код за ЄДРПОУ 40237621, має стан платника - 0 - платник податків за основним місцем обліку - 2032.ГУ ДПС У ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛ.(СЛОБІДСЬКИЙ Р-Н М.ХАРКОВА). Дата взяття на облік до податкового органу - 28.01.2016 №203616010681. Зареєстроване в Департаменті реєстрації Харківської міської ради від 28.01.2016 №14801020000068426;
- відомості про середню чисельність працівників, які перебувають у трудових відносинах з платником податків, та середню заробітну плату у кожному звітному періоді згідно з даними звіту за формою № Д4 (місячна): 1 особа;
- посадовими особами платника податків, відповідальними за фінансово-господарську діяльність протягом звітного періоду декларування ПДВ, є: керівник і головний бухгалтер в одній особі - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , який є єдиним штатним працівником;
- згідно фінансовим звітом, наданому ТОВ «Стілагротрейд» до органів ДПС (вх. № 9299271144 від 27.02.2018) основні засоби у підприємства відсутні;
- згідно із податковою інформацією від 12.08.2020р. №510/20-40-05-18-10/40237621, отриманою від ГУ ДПС у Харківській області, яка була складена з причини неможливості проведення документальної позапланової виїзної перевірки у зв`язку із відсутністю ТОВ «Стілагротрейд» за місцезнаходженням: Україна, 61080, Харківська область, м. Харків, Комінтернівський р-н, пр-т Гагаріна, буд. 187/1., підприємство відсутнє за податковою адресою, всупереч пп. 16.1.11 п. 16. 1 ст. 16 ТОВ «Стілагротрейд» про зміну свого місцезнаходження не повідомляло, що підтверджено листом ОУ ГУ ДФС у Харківській області від 03.08.2020 року №3063/7/20-97-04-11-05 (Вх. ГУ ДПС від 03.08.2020 №9411/7);
          -  згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних реалізовані на адресу ТОВ «Агролідер ЛТД» металоконструкції навісу у кількості 5400кв.м. ТОВ «Стілагротрейд» придбано у ТОВ «Продімекс Груп ЛТД», код ЄДРПОУ 41558543, яке у свою чергу, відповідно до інформації, складеної ГУ ДПС в Харківській області податкова інформація щодо ТОВ «Продімекс Груп ЛТД» (код за ЄДРПОУ 41558543), у періоді, охопленому узагальненою податковою інформацією було оформлено господарські операції з придбання у значних обсягах товарів, які потребують значного обсягу трудовитрат, особистої участі персоналу, наявності спеціальних знань (фаху) працівників, високого рівня їх оплати праці тощо та не співвідносні з наявним трудовим ресурсом. При цьому інформація щодо придбання стороннього трудового ресурсу для здійснення діяльності ТОВ «Продімекс Груп ЛТД» відсутня. Номенклатура та обсяг придбаної та реалізованої продукції свідчить про фізичну неможливість здійснення такого об`єму господарської діяльності наявним трудовим ресурсом. Таким чином, в зв`язку з відсутністю в штаті ТОВ «Продімекс Груп ЛТД» працівників достатнього рівня освіти, кваліфікації, професійних знань та фахової належності, вбачається неможливість виконання ТОВ «Продімекс Груп ЛТД» досліджуваних господарських операцій наявним трудовим ресурсом. За даними наданого платником податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 4 квартал 2017, встановлено, що протягом звітного періоду підприємством нараховано виплачено дохід 6 особам. При цьому податкові номери працівників НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , зазначені у вказаному звіті, не існують. Номенклатура товарів, придбаних ТОВ «Продімекс Груп ЛТД, передбачає наявність у підприємства власних або орендованих основних засобів: транспортних засобів, складських приміщень, промислового обладнання та спеціально обладнаних місць зберігання. Проте, відсутня інформація про зберігання товарів (наявність власних або орендованих складських приміщень, угоди зберігання ТМЦ, відомості про місцезнаходження складів, їх площа, власник складських приміщень/орендодавця); відсутня інформація про транспортування (наявність власних або орендованих транспортних засобів, визначення перевізника, вантажовідправника, вантажоотримувача, відомостей про маршрут, посередників у транспортуванні); відсутня інформація про власні або орендовані фонди, що необхідні для здійснення повноцінної фінансово-господарської діяльності підприємства. Таким чином, аналізом придбаного та реалізованого ТОВ «Продімекс Груп ЛТД» товару, враховуючи, що відповідні послуги із залученням сторонніх осіб та послуги з експлуатації основних засобів не придбавались, можливо дійти висновку що підприємство не мало повноцінної можливості здійснювати досліджувані господарські операції, оформлені за листопад 2017 року. За інформацією оперативних підрозділів ДФС, інших правоохоронних органів (оперативного управління ГУ ДФС у Харківській області №2194/20-40-21-05-08 від 01.08.2018 року), у ході проведення заходів щодо встановлення місцезнаходження підприємства за податковою адресою провулок Іванівський, буд. 5, корпус Г-2, к. З, Холодногірський р-н, м. Харків, Харківська обл., 61022, встановлено, що місцезнаходження платника податків не встановлено. У межах досудового розслідування у кримінальних провадженнях №42017000000003630, № 42019100000000055 встановлено низку «сумнівних» СГД з ознаками фіктивності, реквізити яких використовуються в незаконних фінансових операціях, серед яких: ТОВ «Продімекс Груп ЛТД». 
Також, відповідно до відомостей які містяться в Узагальненій податковій інформації від 12.08.2020 року щодо ТОВ «Стілагротрейд», згідно із даними Єдиного реєстру податкових накладних реалізовані на адресу ТОВ «Стілагротрейд» металоконструкції навісу у кількості 5400кв.м. ТОВ «Продімекс Груп ЛТД» придбано у ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАЛАР»(код ЄДРПОУ 41381652), яке, у свою чергу зазначені металоконструкції не придбавала (згідно даним Єдиного реєстру податкових накладних номенклатура придбання - газовий конденсат, промислове обладнання, запчастини).
Зазначено у податковій інформації і про те, що, згідно з даними АІЄ «Податковий блок» ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАЛАР», має стан платника - 0 - платник податків за основним місцем обліку - 2659.ГУ ДПС У м.КИЄВІ (ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ Р-Н м.КИЄВА). Дата взяття на облік до податкового органу - 08.06.2017 №265917158487. Зареєстроване в Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації 07.06.2017 №10741020000067476. Посадовими особами платника податків, відповідальними за фінансово-господарську діяльність протягом звітного періоду декларування ПДВ, є керівник і головний бухгалтер в одній особі - ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , який є єдиним штатним працівником. Фінансовий звіт та податкова декларація з податку на прибуток за 2017рік ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАЛАР» до органів ДПС не надавались, підприємство не звітує до органів ДПС з квітня 2018року. Тобто вбачається відсутність об`єктивно необхідних умов для реального здійснення задокументованих між ТОВ «Стілагротрейд» та його контрагентами господарських операцій щодо придбання та реалізації товарів(послуг), їх транспортування, розвантаження/ навантаження і зберігання та місця надання, фізичної і технологічної можливості здійснення досліджуваної операції постачальником одночасно (в одному звітному періоді) із задекларованими обсягами поставки товарів, надання послуг (виконання робіт) різноманітної номенклатури та у великих обсягах обмеженим ресурсом. 
Таким чином, на думку податкового органу, за результатами аналізу баз даних ДПІ по ТОВ «Стілагротрейд» встановлено відсутність будь-якої інформації про наявність автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, а також трудових ресурсів, що необхідно для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Операції ТОВ «Стілагротрейд» не можливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності. Враховуючи викладене, податковий орган стверджує, що товари (металоконструкції навісу) були придбані не у ТОВ «Стілагротрейд», а у невстановлених осіб. 
Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, находження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, фактичної плати контрагентами податку до бюджету по всьому ланцюгу товарообігу тощо. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. Висновок податкового органу щодо фіктивного підприємництва ТОВ «Продімекс Груп ЛТД» ґрунтується на припущеннях та не підтверджений відповідним судовим рішенням у кримінальній справі, яке набрало законної сили.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п. 44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.
Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно абз. 5, 11 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію
Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Апеляційний суд зазначає, що як в акті перевірки позивача та у запереченнях на позов, так і в апеляційній скарзі  податковий орган у якості порушення  позивачем норм податкового законодавства посилається на придбання позивачем товару у невстановленої особи, оскільки контрагент позивача по першому ланцюгу постачання – ТОВ «Стілагротрейд» придбало товар з номенклатурою металоконструкції навісу у ТОВ «Продімекс Груп ЛТД», яке, на думку апелянта, не могло мати повноцінної можливості здійснювати досліджувані господарські операції, оформлені за листопад 2017 р. 
В основу таких доводів апелянта щодо постачальника по другому ланцюгу - ТОВ «Продімекс Груп ЛТД» покладена узагальнена податкова інформація, складена у зв`язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням, а також недостатнім трудовим ресурсом (підприємством нарахований /виплачений дохід 6 особам), відсутністю об`єктів оподаткування, земельних ділянок, негативної інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень та відсутністю  у переліку товарів, які придбавалися/реалізовувалися ТОВ «Продімекс Груп ЛТД» у періоді, охопленому узагальненою податковою інформацією, серед яких готового виробу з номенклатурою металоконструкції навісу немає.
Також в основу доводів апелянта покладена інформація з Єдиного реєстру податкових накладних, відповідно до якої реалізовані на адресу ТОВ «Стілагротрейд» металоконструкції навісу у кількості 5400 кв.м., постачальник по другому ланцюгу постачання - ТОВ «Продімекс Груп ЛТД» придбано у постачальника по третьому ланцюгу - ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАЛАР», яке, у свою чергу, зазначені металоконструкції не придбавало.
Також апелянт наводить інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень, де ТОВ «Продімекс Груп ЛТД» фігурує в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру №42017000000003630 від 13.11.2017 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205 КК України та №42019100000000055 від 24.01.2019 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191 КК України.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не дослідження судом першої інстанції обґрунтувань придбання позивачем товару у невстановлених осіб, оскільки  ці доводи спростовані  змістом мотивувальної частини оскаржуваного рішення.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції вважає безпідставним посилання апелянта на відомості встановлені під час досудового розслідування у межах кримінальних проваджень №42017000000003630 та №42019100000000055, оскільки такі аргументи податкового органу є передчасними  та не підтвердженні жодним рішенням суду, яке набрало законної сили.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції про те, що висновки податкового органу щодо порушення позивачем норм податкового законодавства ґрунтуються виключно на співставленні даних податкової звітності контрагентів позивача з базами автоматизованого контролю органів ДПС, які самі по собі не характеризують реальність чи нереальність господарських операцій та не є доказом неможливість здійснення платником податку - позивачем зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів позивача, відсутність у позивача необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу у позивача, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися мають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, самі по собі відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, зазначає, що відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у контрагентів, так само як і сертифікатів якості на поставлений товар, а тим більше взаємовідносини контрагента з іншими суб`єктами господарювання, само по собі, без дослідження факту здійснення господарської операції безпосередньо між учасниками операції, не свідчить про нереальність господарської операції за умови підтвердження її належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.
Також апеляційний суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника виключно у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, находження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, фактичної плати контрагентами податку до бюджету по всьому ланцюгу товарообігу тощо.
Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.
Доводами апеляційної скарги не спростовані висновки суду першої інстанції стосовно того, що результатами перевірки податковим органом не встановлена наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, а тому позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
При цьому апеляційний суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено  фактичне придбання товару, його транспортування позивачу (оплата позивачем такого транспортування), фактичне використання придбаного товару, що додатково підтверджено фотофіксацією.  
Використана апелянтом податкова інформація  щодо відсутності у контрагентів по ланцюгу постачання матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі №814/937/15, 
Апеляційний суд, як і суд першої інстанції зазначає, що норми Податкового кодексу України не ставлять у залежність право платника податку (позивача) на формування податкового кредиту від фактичної сплати сум податків до бюджету постачальниками товарів по ланцюгу поставки, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів, призначених для використання у його господарській діяльності, сплатив ПДВ в ціні придбаних товарів, а реальність операцій з придбання ним товарів у Акті контролюючим органом не спростована, як і не наведені відповідні доводи в апеляційній скарзі.
Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми витрат та/чи податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов`язань. Апеляційна скарга не містить  доводів  щодо наявності  встановленого  факту сумісних дій позивача із  контрагентами щодо незаконної мінімізації податкових зобов`язань.
Відтак, формування суб`єктом господарювання (позивачем) витрат та податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних). Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2019 року у справі №822/1882/17.
Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними, - такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 25.01.2019 року по справі № 808/3087/17.
Суд першої інстанції  правильно послався на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 01.10.2019 року по справі №808/4051/14, відповідно до якої платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням виконавцем послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію, та з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право особи на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент порушив податкове законодавство, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому дані порушення не можуть бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.
Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.
Апеляційний суд, відхиляє доводи  апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, щодо не дослідження фактичного виконання господарських операцій, щодо не проведення судом першої інстанції аналізу умов договорів позивача з контрагентами, щодо не дослідження всіх первинних бухгалтерських документів складений за результатом таких операцій.
При цьому апеляційний суд зазначає, що вказані доводи спростовані змістом мотивувальної частини оскаржуваного рішення, та є такими, що не містять в собі конкретного переліку тих фактичних обставин, які суд першої інстанції повинен був дослідити, тих первинних бухгалтерських документів, які були дослідженні податковим органом під час перевірки та  які мав перевірити та не перевірив суд першої інстанції. 
Щодо не проведення судом першої інстанції аналізу умов договорів позивача з контрагентами, апеляційний суд зазначає, що такий аналіз договору поставки від 22.11.2017 року №22/11-17 відсутній як у акті перевірки так і в апеляційній скарзі. Проте як однією з основних засад та завдань адміністративного судочинства є перевірка адміністративним судом прийняття суб`єктом повноважень оскаржуваного рішення, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, добросовісно, розсудливо, за наявності при цьому  принципу, зокрема, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин справи.
Посилаючись на таке узагальнене порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт, окрім необґрунтованих припущень, що спростовані матеріалами справи, не наводить доводів які б надали суду апеляційної інстанції  можливість  дійти протилежного, ніж суд першої інстанції, висновку по суті спору.
Щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, яке на думку апелянта, полягає у незастосуванні висновків, викладених у постановах Верховного Суду, перелік яких наведений в апеляційній скарзі, апеляційний суд зазначає таке.
У постановах від 24.01.2020 р. по справі №826/9234/14, від 27.03.2020 р. по справі №826/5851/16, від 04.06.2020 р. по справі №826/115/17, від 31.03.2020 р. по справі №804/16516/15 Верховний Суд  по суті погодився  із висновками  контролюючого органу щодо порушення позивачами вимог податкового законодавства, оскільки наданими позивачами в цих справах документами не було підтверджено фактичний рух активів, а надані документи не розкривають зміст та обсяг господарських операцій, не визначають одиницю виміру господарських операцій, проте як у справі, яка переглядається апеляційним судом, надані позивачем  первинній бухгалтерські та податкові документи  підтверджують фактичний рух активів позивача, розкривають зміст та обсяг господарської операції, свідчать про економічну необхідність – вчинення для досягнення результатів підприємницької діяльності позивача (придбання навісів для розміщення сільськогосподарської техніки, що використовується у вирощуванні  зернових, бобових та олійних культур, що є основним видом діяльності позивача).
Постановами від 21.02.2020 р. по справі №826/17443/15, від 11.12.2018 р. по справі №813/3577/13-а, від 18.03.2020 р. по справі №826/8114/15 Верховний Суд скасував судові рішення  судів першої та апеляційної інстанції та направив справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
В інших  постановах (від 10.04.2020 р. по справі №823/1389/16; від 24.03.2020 р. по справі №260/410/19; від 03.03.2020 р. по справі №140/2715/18; від 10.04.2020 р. по справі №816/4409/15; від 31.03.2020 р. по справі №824/434/15-а) Верховний Суд висловив правову позицію щодо обставин, які можуть свідчити про відсутність реального характеру господарських операцій (відсутність первинних документів обліку, недоліки в їх заповненні, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, та інші обставини, які в можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави) кожна з яких не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність яких в сукупності, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій. Апеляційний суд зазначає, що у справі яка переглядається відсутність реального характеру господарських операцій обґрунтована лише  доводами, які стосуються  контрагентів  другого та третього ланцюгів постачання, за наявності  при цьому належним чином зареєстрованих податкових накладних з придбання позивачем товару, платіжних документів, та інших первинних документів,  зауважень та сумнівів щодо яких податковий орган не зазначив.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі №420/10491/20 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 19.05.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.