ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року	Львів	Справа № 260/2602/20 пров. № А/857/1618/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Ніколіна В. В., 
з участю секретаря судового засідання –     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/2602/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття" до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Державний реєстратор Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Вознюк Олександр Володимирович, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зустрічним позовом ОСОБА_1  про визнання протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Плеханова З. Б.,
час ухвалення рішення – 26.11.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 02.12.2020 року,

                                                           в с т а н о в и в:

Позивач – ТОВ "Магазин "Взуття" звернулося в суд з позовом до відповідача - Міністерства юстиції України, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України "Про задоволення скарги" № 2015/5 від 16 червня 2020 року, яким скаргу ОСОБА_2 від 16 грудня 2019 року задоволено у повному обсязі та скасовано рішення про державну реєстрацію  прав та обтяжень від 26 квітня 2018 року № 40837881, прийняте державним реєстратором Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Вознюк Олександром Володимировичем.
22 вересня 2020 року третя особа з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою із самостійними вимогами на предмет спору до Міністерства юстиції України, за участі третіх осіб та позивача за первісним позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача по виконанню наказу Міністерства юстиції України “Про задоволення скарги” №2015/5 від 16 червня 2020 року, яким скаргу ОСОБА_2 від 16 грудня 2019 року задоволено у повному обсязі та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 26 квітня 2018 року №40837881, прийняте державним реєстратором Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Вознюк Олександром Володимировичем. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду відповідно до п.4 ч.1 ст.240 КАС України.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що представник третьої особи повідомляла суд про причини неявки в клопотанні про відкладення, та повідомляла суд про здійснення адвокатської діяльності також на території м.Києва, що в свою чергу ускладнює потрапляння в червону карантинну зону м.Ужгорода.
Позивач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що в апеляційній скарзі не міститься обгрунтованих доводів, які б спростували правильність висновків місцевого суду, покладених в основу оскаржуваної ухвали. Таким чином, просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що жодних підтверджуючих документів, якими запроваджено «червону зону» в місті Ужгороді, та доказів неможливості прибуття представника чи особи, яку вона представляє, в судове засідання надано не було. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення зустрічного позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.240 КАС України.
Представник третьої особи ОСОБА_1 (апелянта) – ОСОБА_3 підтримала доводи, викладені в апеляційній сказі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану ухвали та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Інші учасники справи у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, підстав для відкладення розгляду справи колегія суддів не вбачає, крім того. явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, тому з врахуванням наведеного вище суд вважає можливим проведення розгляду справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиви на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати з таких підстав.
Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, виходив з того, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися своїми правами та виконувати покладені на них процесуальні обов`язки. Оскільки третя особа зі самостійними вимогами не з`явилася до суду повторно, тому є достатньо підстав для залишення позову без розгляду.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що ОСОБА_1 звернулася в суд зі зустрічним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо виконання наказу Міністерства юстиції України “Про задоволення скарги” №2015/5 від 16 червня 2020 року, яким скаргу ОСОБА_2 від 16 грудня 2019 року задоволено у повному обсязі та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 26 квітня 2018 року №40837881, прийняте державним реєстратором Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Вознюк О. В.
Колегія суддів звертає увагу на те, що з аналізу норм КАС України вбачається, що при відкритті провадження у справі, а також під час розгляду справи суд повинен перевірити чи належить розглядати спір у порядку адміністративного судочинства.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.
Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №  813/1362/16, 28 листопада 2018 року у справі № 825/642/18, 29 січня 2019 року у справі № 803/1589/17, 29 травня 2019 року у справі № 826/9341/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.
Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися повторно, однак було подано клопотання, в яких наведено причини неявки в судове засідання, а також клопотання про зупинення провадження у зв`язку з розглядом справи в порядку цивільного судочинства щодо спірного майна. 
Разом з тим, залишаючи позов без розгляду з підстав повторної неявки ОСОБА_1 в судове засідання, судом наведені вище обставини не було враховано.
Згідно з ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З врахуванням наведених вище правових норм та встановлених фактичних обставин справи у їх сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позову без розгляду, тому оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду з врахуванням висновків суду апеляційної інстанції при її розгляді.
Керуючись ст. 242, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

                                            п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/2602/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 15 квітня 2021 року.