ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року	Львів	Справа № 500/2183/21 пров. № А/857/9503/21	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                 Волошин М.М.
представника позивача                                   Микитович П.М.
представника відповідача                               Микитюк І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року з питань забезпечення адміністративного позову (ухвала постановлена у м. Тернополі суддею Дерех Н.В., повний текст ухвали складено 20.04.2021р) у справі за позовом ОСОБА_1 до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                      ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення восьмої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 09.04.2021 № 171 «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» в частині відмови позивачу в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради (за межами населеного пункту) кадастровий номер 6125287000:01:001:0032; зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради (за межами населеного пункту) кадастровий номер 6125287000:01:001:0032 та передачу її у власність.
Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відповідачу вчиняти будь-які дії стосовно земельної ділянки загальною площею 1,6150, га для ведення особистого селянського господарства на території Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (за межами населеного пункту), кадастровий номер 6125287000:01:001:0032, до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову відмовлено.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що в матеріалах справи відсутні достатні та обґрунтовані правові підстави для задоволення вищевказаної заяви, оскільки у заяві про забезпечення позову не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Враховуючи наведене, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150 -153 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.
Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Суд наголошує, що зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.
Водночас, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
У зв`язку з цим суд у кожному випадку повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співрозмірним з позовними вимогами та чи відповідає від меті і завданням правового інституту забезпечення позову.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/5233/18, від 26 червня 2019 року справа №826/13396/18.
Підстави забезпечення позову передбачені частиною другою статті 150 КАС України, а саме: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Тому в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Як слідує з матеріалів справи, обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач покликається на те, що спірна земельна ділянка, щодо відведення якої ним виготовлено проект землеустрою, відповідачем включена в перелік земельних ділянок для підготовки лотів для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону. Так, в підтвердження наміру відповідача відчужити земельну ділянку на земельних торгах позивачем надано рішення восьмої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 09.04.2021 № 161 «Про визначення переліку земельних ділянок для підготовки лотів для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок шляхом продажу на земельних торгах права оренди на них на території Підгороднянської сільської ради», пунктом 1.7 якого включено земельну ділянку площею 1,6150 га із кадастровим номером 6125287000:01:001:0032 для підготовки лотів для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону, а пунктом 8 вказаного рішення надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для подальшого продажу права оренди на неї на земельних торгах.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності реальних обставин, що можуть мати негативні наслідки для позивача та його прав та інтересів. Вищевказане рішення не містить жодних конкретних юридично визначальних для спірних правовідносин обставин, а відтак, не може розцінюватись судом як доказ на підтвердження фактичного вчинення відповідачем юридично значимих дій, що можуть призвести до негативних наслідків для позивача.
Надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності для подальшого продажу права оренди на неї на земельних торгах саме по собі не свідчить про продаж права оренди на земельну ділянку, а є лише одним з етапів підготовки технічної документації.
У межах визначеної нормативної регламентації спірних правовідносин колегія суддів приходить до висновку, що встановлення заборони відповідачу вчиняти будь-які дії стосовно земельної ділянки загальною площею 1,6150, га для ведення особистого селянського господарства на території Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (за межами населеного пункту), кадастровий номер 6125287000:01:001:0032, до набрання законної сили судовим рішенням у справі за відсутності об`єктивних та достатніх підстав вважати, що такі дії, зокрема, реалізація земельної ділянки, будуть здійснені протягом розгляду даної справи, зумовить виникнення невиправданого судового втручання у діяльність суб`єкта владних повноважень, що, у свою чергу, йде у розріз з метою інституту забезпечення позову.
Крім того, колегія суддів також зазначає, що у спірних правовідносинах, з урахуванням предмету та підстав спору, така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, тобто на цьому етапі розгляду справи суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення. Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх та обгрунтованих підстав для задоволення поданої позивачем заяви про забезпечення позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,  колегія   суддів,
                                                  ПОСТАНОВИЛА:                                                                      
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року з питань забезпечення адміністративного позову у справі № 500/2183/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.      

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 02.06.2021.