ОКРЕМА ДУМКА
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Крата В. І.
 
02 червня 2021 року
м. Київ 
 
справа № 757/50105/19
провадження № 61-13959св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнив частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року скасував. Передав справу № 757/50105/19 на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
1. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року справу № 757/50105/19 повернуто відповідній колегії Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду.
 
1.1. Ухвала Великої Палати Верховного Суду мотивована тим, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, мотивуючи ухвалу від 17 березня 2021 року, не посилався на конкретні спори та їх кількісні показники, які розглянуті або розглядаються судами та які б свідчили про те, що передача цієї справи до Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Аналіз судової практики, здійснений на підставі інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, не виявив виключної правової проблеми із зазначеного питання з врахуванням кількісного та якісного вимірів, глибоких та довгострокових розходжень у відповідній судовій практиці або наявності загрози таких розходжень. Тому Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що мотиви, зазначені в ухвалі від 17 березня 2021 року, не свідчать про наявність виключної правової проблеми, та не позбавляють Касаційний цивільний Суд у складі Верховного Суду обов`язку вирішити справу по суті, у тому числі з підстав передчасності заявленого позову, або зупинити провадження у справі. Передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду справа № 757/50105/19 містить правову проблему, однак така проблема не має виключного характеру та висновок про її виключність є передчасним. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду може розтлумачити вищезазначену правову проблему самостійно, зокрема, після розгляду кримінальної справи № 1-23/05 відносно ОСОБА_1 за окремим епізодом злочинної діяльності та винесення вироку по даній справі.
 
2. Не можу погодитися із висновками Великої Палати Верховного Суду щодо повернення справи № 757/50105/19 колегії Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду, з таких мотивів.
 
3. Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року передано справу № 757/50105/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
3.1. Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з урахуванням таких аспектів розгляду справ про відшкодування шкоди, завданої незаконним засудженням у випадку, коли після скасування вироку та ухвалення нового судового рішення виявилося, що новопризначений термін, на який особа вважається засудженою, є меншим за строк, який особа фактичного була ув`язнена, що свідчить про виключність цієї правової проблеми, зокрема, необхідність визначення:
чи наявні правові підстави для відшкодування шкоди, завданої незаконним засудженням у випадку, коли після скасування вироку та ухвалення нового судового рішення виявилося, що новопризначений термін, на який особа вважається засудженою, є меншим за строк, який особа фактичного була ув`язнена;
чи підлягає застосуванню за аналогією стаття 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» чи слід застосовувати частину шосту статті 1176 ЦК України. 
 
3.2. Тобто, ті питання, які формулювалися перед Великою Палатою Верховного Суду, мали на меті отримати відповідь про те, який же алгоритм правового захисту в справах про відшкодування шкоди, завданої незаконним засудженням у випадку, коли після скасування вироку та ухвалення нового судового рішення виявилося, що новопризначений термін, на який особа вважається засудженою, є меншим за строк, який особа фактичного була ув`язнена.
 
4. При поверненні справи колегії Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду Велика Палата Верховного Суду: констатувала наявність правової проблеми; не врахувала, що потенційно справи про відшкодування шкоди, завданої незаконним засудженням у випадку, коли після скасування вироку та ухвалення нового судового рішення виявилося, що новопризначений термін, на який особа вважається засудженою, є меншим за строк, який особа фактичного була ув`язнена, можуть перебувати на розгляді не тільки у суді касаційної, але й судах апеляційної та першої інстанції, а також виникнути у майбутньому; 
 
4.1. Крім того у цій справі норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто, забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.
 
5. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року). 
 
5.1. Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).
 
6. Тому у Великої Палати Верховного Суду були відсутні підстави для повернення справи колегії Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду.
 
Суддя                                                                                                       В. І. Крат